Åh, jalousi!
Åh, svulmende raseri!
Nej, far!
- Gør det ikke! - Der er ingen grund til at dø!
Du må ikke gøre det!
Mor! Hvorfor stopper du ham ikke?
- Luk os ind! - Lad os komme ind!
- Mor! - Mor!
- Nej! - Far!
- Hvorfor?
- Far! - Far!
Haramaki-bånd over pyjamassen?
Vi gik alle med dem, da vi var børn.
Mor og far mente ikke, vi kunne sove med kolde maver.
Så du brugte dem også?
Det gjorde vi alle!
Jeg ville gerne have set jer fire skrige og græde i dem.
Det var en alvorlig sag.
Men det er ret hjerteløst. Prøvede ingen af jer at stoppe ham?
Området var afspærret med helligt reb. Vi kunne ikke komme ind.
- Nu forstår jeg. - Hvad?
Man skal ikke blande sig i sine forældres affærer.
En del af dig har det sådan.
Det er ikke hans søn, men knægten kalder ham far,
og han har kendt hende i mere end syv år, ikke?
Han har bedraget mor hele den tid.
Det er lidt hårdt at kalde det bedrag.
Han har ikke sagt noget.
Det gør det til bedrag. Burde han ikke have skyldfølelse?
Måske bedrager han hende, fordi han har skyldfølelse.
Er han villig til at dø, er der andre muligheder.
Han kan slå op med hende. Eller i det mindste undskylde.
Det er barnligt at tro, at hans egen død løser noget.
Det var din drøm, ikke hans. Det kan du ikke kritisere ham for.
Det forstår jeg godt, men...
Din mor gjorde det rigtige.
Hun sad der og spiste og syede.
Selv for hende er det alt for ubekymret.
Det er bedre at være fattet end at bekymre sig om alt.
For mænd er det...
Det mest bekvemme, ikke?
Det handler ikke kun om det.
Det er den bedste løsning.
Kun mænd har gavn af den logik.
Det var din drøm. Lad det ikke gå ud over mig.
- Åh! - Hvad?
Avisen.
ASURA
FEBRUAR 1979
Jeg sagde, at jeg skulle op kl. 06.
- Jeg prøvede at vække dig tre gange! - Løgner!
Jeg lyver ikke! Sæt dit vækkeur!
Jeg kan ikke klare det her.
- Hun bebrejder mig altid. - Jeg bliver ikke færdig.
- Vent på din tur! - Du tager for lang tid!
- Jeg er den næste. - Okay.
Hvorfor har jeg altid sovehår?
- Jeg vækkede hende, ikke? - Jo.
- Skynd jer! - Okay.
- Telefonen! - Mor?
- Mor, telefonen! - Mor!
- Telefonen! - Kald ikke på mig. Tag den!
Jeg har travlt om morgenen.
- Også mig. - Jeg spiser.
Du skulle lave lektier i aftes...
Hvem propper sig sådan?
Det er hos Satomi.
Sakiko!
Makiko, hvordan kunne du gøre det?
Hvad mener du?
Jeg ved, at jeg altid har været et problembarn.
Men velkommen tilbage.
Uanset hvad du mener om mig, så er vi stadig søskende.
Sakiko?
Vi er fire søstre.
Hvorfor skrev du tre? Hvorfor er jeg det sorte får?
Hvad taler du om?
Spil ikke dum. Jeg læser også avisen.
Avisen? Hvad står der i avisen?
Som om du ikke ved det!
"Min far har en elskerinde."
Min far har en...
Sakiko!
Hvad handler det om?
Var det ikke Makiko?
Hvorfor dette postyr så tidligt?
Jeg ledte efter artikler om din kamp,
men jeg fandt min søsters dumme læserbrev.
Læserbrev?
Måske tager jeg fejl. Men jeg fandt dit navn.
Se? Hidemitsu Jinnai!
Ødelæg ikke mit fokus.
Kom nu!
Det er din egen skyld, hvis du mister fokus over sådan noget!
Skat!
Jeg kommer nu.
Jeg skal bruge avisen!
Tak.
Er der noget galt med far?
Ikke far, bedstefar.
Hvad laver du? Gør dig klar. Kom så. Fart på!
Gør dig klar. Kom så!
"Søstre er som ærter, som vokser i samme bælg.
Når de modner og bryder løs fra deres bælg,
glider deres livsstile og filosofier fra hinanden.
Jeg er fra en familie med tre søstre, men vi mødes næsten aldrig.
Men vi har opdaget for nylig,
at vores aldrende far i al hemmelighed ser en anden kvinde."
- Jeg går nu. - Hav en god dag.
LÆSERBREVE
"Min aldrende mor ved ingenting
og har nydt sit otium med sin mand.
- Vi søstre..." - Jeg går nu!
Hav en god dag.
"...sukker sammen som en.
Min mand er også i den bedste alder for en midtvejskrise.
"Er at leve uden at lave et postyr det, der gør kvinder lykkelige?"
Jeg stiller mig selv det spørgsmål."
Alle vil tro, du skrev det.
Også dig?
Jeg måtte læse det en ekstra gang.
Jeg har aldrig skrevet et læserbrev. Jeg er ikke typen.
Hvem ville ellers skrive, at deres mand var moden til en midtvejskrise?
Dine søstre er alle single.
Sikke noget vrøvl.
Jeg ville aldrig skrive det.
"Underskrevet anonym, 40-årig husmor."
Var det virkelig ikke dig?
- Jeg ved det! - Hvad?
På gensyn.
Værsgo. En souvenir.
Tak.
Har du været væk?
Ja, hjemme hos mine forældre.
- Bor dine forældre ikke i Ikegami... - Det er blevet koldt.
Det er måske årets koldeste dag.
IKEBANA-SKOLEN
Hallo?
Makiko.
Du har været ude tidligt i dag.
Jeg har ikke været "ude".
Hvorfor ringer du så tidligt?
Søs.
Du var altid god til essays, men nu har du overgået dig selv.
Selv Takao var imponeret.
- Han sagde, du kunne blive forfatter. - Hvad taler du om?
Har du ikke læst morgenavisen?
Hvad?
Selvfølgelig har jeg det!
I fremtiden bør du tale med os, før du handler.
Jeg fortalte kun dig,
at jeg mistænkte Takao.
Det var ikke mig, der skrev det.
Hvad vigtigere er, er det okay?
Ikegami læser den samme avis.
Åh nej!
Du sviner over det hele.
Den fungerer.
Værsgo.
Tak.
Du milde...
Sådan.
Mandenegle er hårde. De gør ondt, når man træder på dem.
Negle er hverken han- eller hunkøn.
Jo, det er de.
LÆSERBREVE
Du ved ingenting.
Ups, det gjorde ondt.
LAVER ET POSTYR
Goddag.
Tak for mange års tjeneste.
Takken er på min side. Fornøjelsen har været min.
Dine blomster var meget populære. Jeg er ked af, at dette er nødvendigt.
I vores branche er februar altid en svær måned.
Vi kan ikke spare på madudgifterne.
Man kan jo ikke spise blomster.
Det er en beklagelig situation.
Jeg skammer mig.
Nuvel,
værsgo.
Det er alt for galt. Jeg fortjener ikke denne venlighed.
Det er blot denne måneds betaling.
Åh...
Tak.
Må jeg bede om vasen, jeg lånte jer, tilbage?
Den er vist i køkkenet.
Undskyld, at jeg beholdt den så længe.
Jeg ledte efter en afskedsgave, men vi havde ikke meget.
Kan du lide tørret fisk?
Det er min livret!
Dejligt.
Det er en souvenir, min mand købte på en golftur til Izu.
Javel.
Er det i orden, at jeg tager imod den?
Ja, endelig.
Wow!
Spar mig dine undskyldninger.
Hvis du vil fyre mig, er der andre måder.
Tsunako?
- Så Makiko har fortalt dig det. - Hvad?
Jeg er ikke et barn. Kom ikke her for at belære mig!
Hvad taler du om? Du bad mig bruge stedet.
Hvad?
Sensei!
Tak for din støtte.
Åh nej!
Har din svoger ikke nævnt, han lavede en reservation?
Din søster har gjort så meget for os.
Følg efter mig.
Så typisk dig, Tsunako!
Bare glem, hvad der er sket.
Jeg er berømt for min dårlige hukommelse.
- Er det her et forretningsmøde? - Nej, det er privat.
- I så fald vil jeg... - Nej, det er perfekt timing!
- Kom med. - Hvad?
Du vil genkende mine gæster.
Hvem?
Min far og hende kvinden?
Jeg ville elske at have arrangeret det,
men ikke i dag.
Det handler om Takiko og detektiven.
Ham, hun hyrede til at undersøge far?
Han hedder Katsumata, og hvad angår Takiko, er han...
Seriøst?
Er der mænd, der kan lide piger som hende?
Ved nærmere eftersyn har hun et smukt ansigt.
Undskyld mig.
Din gæst er her.
- Sid herovre. - Velkommen, kære kunde.
Nu forstår jeg!
Det er her, du har lavet ikebana.
Tak for din støtte.
Hvor meget betaler de dig? Udover materialer?
Stil ikke den slags spørgsmål under så glædelige omstændigheder.
- Hvad? - Tsunako!
- Vent lidt. - Din gæst er her.
Kom ind! Din plads er her.
- Beklager, vi lægger beslag på din tid. - Slet ikke.
Sid ned.
Lad mig tage den for dig.
- Sådan. - Undskyld.
Hvad kan jeg sige?
Vi skylder dig vist meget.
Hun er Takikos storesøster.
Ja, jeg hedder Tsunako.
- Tsunako? - Som "Yokozuna"-sumobryderen.
Snarere "Tsuna" som i tovtrækning.
Og du hedder...
Noget med "Mata" ikke?
Katsumata.
Hvilken "Katsu"?
Den, der symboliserer "sejr".
- Og "Mata"? - Den, der bruges til "igen".
Jeg forstår.
Hvor mange søskende har du?
Hvad søskende angår...
Det vedkommer ikke dig.
Hvorfor ikke?
Sagde du ikke, at du ville tale om vores fars sag?
Det er korrekt.
Så lad os tale om den.
Vi er ikke på biblioteket nu. Vi behøver ikke følge proceduren.
Vel? Lad os tage et glas, mens vi snakker.
Jeg bryder mig ikke om det!
Takiko, hvis du er så mopset...
Jeg bliver en pebermø.
Det er nok. Jer begge to.
Det er alt sammen...
Undskyld mig.
Hr. Katsumata og jeg
har et økonomisk...
Ikke økonomisk.
Vi har indgået en forretningsaftale. De må ikke få den forkerte idé, vel?
Nej.
Det var et sagtmodigt svar.
Han taler altid sådan.
Hr. Katsumata,
fortæl dem, at du ikke ønsker, at de får den forkerte idé.
Ja.
Du kan også fortælle os det, hvis det ikke er til besvær.
Det er det.
- Hvad? - Gør det?
Jeg har følelser for nogen.
En anden?
Ja.
Hvilken slags person?
En venlig person.
Venlig? Tja...
En venlig person?
Så mødet...
Jeg skal arbejde. Jeg må hellere komme tilbage.
Taki... Takiko!
Nå ja.
Undskyld mig.
Husk den her.
- Undskyld. - Der skete ikke noget.
- Er du sikker? - Er alt i orden?
MASUKAWA RESTAURANT
Takiko!
Vent.
Kom tilbage!
Takiko!
Det, jeg sagde, passede ikke.
Kan du høre mig?
Øh...
INTERESSERET
KAN GODT LIDE
ELSKER
FJOLS
Du skal nok klare dig.
Jeg er her. Der er intet at bekymre sig om.
Hvem sagde, jeg er bekymret?
Jeg slår ham ud i første runde.
Mor og jeg vil heppe på dig.
- Kommer din mor? - Hun har aldrig haft noget imod boksning.
Okay.
Hun har heller ikke noget imod dig.
Fortsæt sådan,
så taber du.
Det her er nok.
MINAMI SENZOKU
Yoko påstår, hun er på slankekur og nægter at spise morgenmad.
- Åh nej. - Men hun kommer, når hun er sulten.
En kop til.
Siden hvornår er du blevet så glad for te?
Den smager godt, når andre laver den.
Har du tid til at slappe af her?
Takao har et møde i aften,
og jeg lavede aftensmad til Hiro og Yoko, før jeg gik.
Hvad?
Aftenavisen.
De er sent på den.
Den plejede at komme tidligere.
Måske har de skiftet personale?
Skal jeg købe sushi?
Det, du har her, er fint.
Kommer far sent hjem?
- Han er snart hjemme. - Han er på arbejde i dag, ikke?
Kommer han altid hjem så tidligt?
Han kan ikke lide at spise ude.
Hvor skal jeg lægge avisen? Med morgenavisen?
- Morgenavisen? - Ja.
Din far klippede tånegle på den i morges.
Brugte du den som måtte?
Det er meningen, at man læser aviser.
Hvis de brugte en større skrifttype.
Bare der var en avis specielt til ældre mennesker.
- Hvor skal du hen? - I kiosken. Jeg er løbet tør for yuzu.
Jeg går derhen.
Nej, jeg skylder dem 50 yen fra i går.
Tilbage!
Parader!
Clinch!
Hvordan går det?
Det ved jeg ikke.
Jeg tror, han taber.
Tid! Klokken ringer!
Vil du prøve igen? Hvad?
Sæt dig så ned! Tag dig sammen!
Slap af? Forstået? Idiot.
Din tandbeskytter. Godt. Vand.
Okay. Stille og roligt!
Godt. Okay.
- Jinnai! - Sådan.
- Jinnai! - Slap lidt af, okay?
Prøv ikke at gøre det alene! Hør efter.
Jinnai!
- Næste omgang. - Jinnai!
Kom så.
Syvende omgang!
Giv alt, hvad du har! Hold hovedet koldt. Kom så!
Sådan! Kom så!
Tættere på! Pres ham!
Angrib! Han er rystet!
Clinch!
Op med paraderne!
Clinch!
Han har fået hjernerystelse.
Han skal hvile sig, før han kan blive udskrevet.
Hvorfor så du ikke med?
Hvorfor gik du, før kampen var færdig?
Det er mit job at blive slået!
Det svarer til en grønthandler, der sælger radiser!
Stikker grønthandlerens kone af, når hendes mand sælger radiser?
Jeg ved, du er derinde.
Åbn.
Hvorfor vil du ikke lukke mig ind?
Godaften.
- Det er koldt, ikke? - Ja.
Måske den koldeste dag hele året.
Kom så, Maruchan.
Kom! Åbn nu!
Gør jeg det, holder det aldrig op.
Hvem siger, det skal det?
Hvis du ikke vil lukke mig ind, så lad os spise ude.
Jeg spiste den tørrede fisk, du gav mig.
Jeg vil også have tørret fisk.
Tørret fisk! Tørret...
Tsunako! Kom nu.
Hvis det er muligt, synes jeg, vi alle fire bør være her i aften.
Som en slags
familiemøde eller noget.
Vi skal alle tale sammen.
Har du aldrig haft en forudanelse?
Jeg havde en underlig drøm i nat.
Eller rettere sagt i morges.
Et haramaki-bånd? Mig?
Det er jo latterligt.
Du behøver ikke ringe om den slags småting.
Vent, hvad?
Ikegami? Nu?
Nej! Jeg mener...
Nu?
Tja...
Vent.
Ja. Det lyder godt. Jeg kommer straks.
Okay. Vi ses. Farvel.
Lad os slå op.
Løb hjem til din mor!
Kom med mig.
- Mens jeg ser sådan her ud? - Jeg skammer mig ikke.
- Det er mig, der skammer sig! - Hvorfor?
Det er dit job at blive slået på.
Som en grønthandler, der sælger radiser, ikke?
- Hvorfor skulle du skamme dig? - Av! Er du gået fra forstanden?
Hold mund.
Hvorfor surmuler du efter et nederlag?
Vil du bare ligge der, indtil du er helet?
Jeg gik kun, fordi jeg ikke kunne klare
at se, hvor svag du var.
Hvordan kan du spørge, hvorfor jeg ikke var der?
Gem det, til du laver et comeback-KO!
Ynkeligt!
Gå alene!
Det her
er Ikegami station.
Og det er hospitalet.
Gå op ad disse stentrin,
og efter købmanden ved det tredje vejkryds drejer du til højre.
Det er templet. Og så...
Vi plejede at vente på far ligesom nu.
Ja.
Når kl. blev 20, begyndte vi at spise uden ham.
Tsunako kunne ikke holde fingrene fra andres tallerkener.
Fingrene fra andres ting?
Hvad? Det har jeg aldrig gjort.
- Før vi vidste af det, var vores væk. - Præcis.
Far er hjemme!
- Velkommen hjem! - I behøver ikke rejse jer op.
Kommer far altid så sent hjem?
Nej, det vil jeg ikke sige.
Hun sagde, han spiser derhjemme.
Sådan er mænd.
Skal vi lukke skodderne?
Ja.
Jeg ved ikke, hvem der skrev det, men...
Var det virkelig ikke dig?
Det har jeg jo sagt.
- Hun prøvede at sige, det var mig. - Makiko?
Du burde se min håndskrift.
Min afdøde mand sagde, der var mere katastrofe end kalligrafi over den.
Læserbreve skrives af folk, der skriver et smukt sprog.
Det ville jeg aldrig gøre.
Takiko skriver ikke smukt. Eller pænt. Eller bare naivt ærligt.
Sakiko!
Djævlen ud!
- Åh! - Hvad?
- Lykken ind! - Ja. I dag er Setsubun.
Djævlen ud!
Lykken ind!
Var I med til bønnespredningsceremonien?
- Den er dødssyg at rydde op efter. - Takiko gjorde det nok.
Hvad? Nej da!
Mor, kastede du med bønner?
- Hvad? - Hvorfor?
Jeg køber bønnerne hvert år.
Siden I alle er her, skal vi så spise dem med miso?
Lad os gøre det.
- Det er så længe siden. - Ja, ikke?
Okay.
- Djævlen ud! - Djævlen ud!
- Lykken ind! - Lykken ind!
Hvis ingen af os skrev det, kan det så være et tilfælde?
Jeg forstår logikken, men detaljerne var for ens.
- Bortset fra antallet af søstre. - Vær ikke så kynisk!
Lykken ind!
Har far mon læst avisen og vil ikke komme hjem?
- Er han stukket af hjemmefra? - Kom nu!
Lykken ind.
- Man ved aldrig! - Djævlen ud!
Djævlen... Ups.
Det er nok. Lad være med at svine.
Et sidste kast. Djævlen ud!
Jeg ville foretrække, han stak af.
Hvad?
Hvem?
Hvem er stukket af?
Hiro! Men han kom tilbage efter et par timer.
Børn er uforudsigelige i dag. Du må hellere være forsigtig.
Er det vinden, jeg hører? Lad os lukke vinduerne.
Ja.
Huset bliver meget koldt.
Det er gammelt. Det er bare sådan, det er bygget.
Er der ikke bomuldsveste i tatamirummet?
Så låner vi dem.
Hvad nu?
- Jeg nævnte min forudanelse, ikke? - Tror du, han vil dø?
Først min drøm, så avisen.
Hvis han ikke vil komme hjem...
Sig ikke, elskerne vil begå selvmord.
Sig ikke det!
Kom tallerknerne i vasken, når du er færdig.
- Sten, saks, papir - Ja! Hiro gør det.
Hvad er det for en larm?
- Jeg skal bruge den der... - Rørepinden?
Ja, præcis.
Du kan bare bruge spisepinde.
Det er ikke til amazake.
Den vil smage ens.
Skal du ikke kaste med bønner?
Det bringer intet godt.
- Det er en dårlig indstilling. - Ja, meget!
Og al det råberi er pinligt.
Kom nu. Du bliver aldrig forfremmet med den indstilling.
Ja, det gør du ikke!
Jeg er ligeglad.
Så drop privatskolen! Den koster mig en formue.
Ja, hold op!
At kaste med bønner får mig ikke forfremmet.
- Det er noget vrøvl. - Hvad?
"Vrøvl"? Tal ikke til sådan til dine forældre.
Hallo? Hos Satomi.
Nå, det er dig.
- Djævlen ud! - Ikke nu!
Ved du, hvor rørepinden er?
- Lykken ind! - Åh!
Han har aldrig været så sent på den. Kan du tjekke hendes lejlighed?
- Det gør ondt! - Hendes lejlighed?
Djævlen ud!
Jeg ved ikke, hvor den er.
- Djævlen ud! - Det kommer her.
- Minami Senjuku i Ota. - Stop!
Ti nu stille! Jeg kan ikke høre noget, fjolser.
Djævlen ud!
Ikke flere bønner! Kom i seng!
Jeg er allerede fuld.
- Djævlen ud! - Ring efter en taxi.
Ved du, hvad klokken er? Jeg har et møde i morgen tidlig.
Hvis der er sket noget slemt, vil det være for sent.
Jeg beder dig.
Frk. Tsuchiya er på hospitalet.
Hospitalet?
Hendes barn kom til skade.
Jeg hørte hendes mand komme løbende senere.
- Hold den. - Hvad pokker?
Hvad er det? Ulækkert.
- Her, Sakiko. - Brug ikke mit skrivebord til opbevaring.
Undskyld.
Jeg har svært ved at smide de gamle ting ud.
Hvad angår det dig?
Du brugte det aldrig til at studere.
Læg ikke ting på mit!
- Du kan ikke bare... - Det er nok.
I er voksne kvinder! Hold så op!
Okay, vi fandt dem.
Så lykkedes det.
Lad mig se.
De vækker minder!
- Se lige det her. - Her er din, Tsunako.
- Har du alles? - Ja. Her er din, Makiko.
Takiko!
- Sakiko! - Er det min?
Der er gået møl i!
Du passer godt på tingene, mor.
Jeg ville vise jer dem, hvis I teede jer.
- Jeg hadede at gå med den. - Også mig.
Men hvis vi ikke gjorde, fik vi problemer.
Før sengetid opførte I Kunisada Chuji.
Kunisada Chuji?
Med en lineal i mavebåndet som et sværd.
- Og så... - Det kan jeg godt huske!
Du er Chuji. Jeg er hans tjener.
"Vores sidste nat i Akagi."
"En gås skræpper..."
- Du springer frem. - Hvad?
Før det siger han noget om sin hjemby, Kunisada.
Og så: "Jeg føler mig ensom," ikke?
- Ja. - Det er rigtigt!
Og så: "Gåsen skræpper."
"Den flyver mod syd."
Hvad er det?
Hvad?
- De er smukke! - Ja!
- Meget smukke. - Det er talismaner.
Man har dem på til sit første besøg i templet.
- Tsunako. - Wow!
Den her er Makikos.
Er hendes ikke finere?
Siden hun var det første barn, købte far den i et stormagasin.
Hvor er min?
Takiko, du...
Vi må have genbrugt en.
De første børn er en nyhed, men... Med hvert nyt barn forsvinder følelsen.
Krigen var lige slut. Der var ikke tid til det.
Der var mange munde at mætte.
Så jeg fik ingenting. Og I forstår ikke, hvorfor jeg er kynisk.
- Her. Det er lige meget. - Nej, det er ikke!
Det betyder meget.
- Kun fjolser slås om talismaner. - Vent...
Gå bare i seng, mor.
Hvordan skal hun sove med al den larm, vi laver?
- Skal vi alle gå i seng? - Sådan.
Ja, lad os sove.
Skal vi komme mavebåndene omkring pyjamassen?
Jeg kan ikke passe det nu!
Kan du ikke? Nej.
Har jeg ekstra futoner?
Et tæppe er nok.
Vi varmer rummet op.
Jeg hjælper.
Tog Takao mon derhen?
Ja.
Hvis far ikke er kommet hjem i morgen tidlig, hvad gør vi så?
Fortæller vi mor det?
Om "I ved hvad"?
Stop det.
Var det ikke dig, der spurgte, om en kvinde skulle lave et postyr?
Det var ikke mig!
Far må have læst avisen, ikke?
Hvem ved?
- Han plejede at læse hver en side. - Ja.
Hvis der sker far noget,
er det dit ansvar, Makiko.
Jeg har jo sagt, det ikke var mig.
Hvis ikke dig, hvem så?
Takiko.
Hvis jeg skrev den, ville jeg ikke gøre et så stort nummer ud af det.
Virkelig?
Måske troede du ikke, de ville trykke den og gik i panik.
- Kan det være det? - Jeg ringer til avisen.
- Jeg beder om at se brevet! - Stille! Hun hører dig.
Tror du, mor har læst det?
- Sandsynligvis ikke. - Hvor ved du det fra?
Før hun kunne det, brugte far avisen som en måtte til at klippe sine tånegle.
Helt ærligt!
Hvorfor sagde du ikke det?
Var det nogens mave?
Makiko, du laver trekanter.
Det er rigtigt.
Var mors ikke cylindriske?
Og Tsunako, din er en tromme.
Det er rigtigt.
Gifte kvinder overtager ofte svigerforældrenes stil.
Det er sandt.
- Min er en cylinder. Er det et problem? - Slet ikke.
Din er blevet god, Takiko. Jeg kan se, du har mange års erfaring.
Far har altid godt kunnet lide dem.
Jeg elsker dem også.
De er gode at have, når han drikker øl.
Er det okay?
Ja. Jeg laver flere.
Sakiko. På din hage...
- Her? - Ja.
Men hvor kan far være?
Vent.
Far gav mig penge tidligere.
Hvornår?
- I dag. - Hvad tid?
Om aftenen. Han gav mig sin tegnebog.
Han vil virkelig dø.
Hold nu op!
- Åh! - Der er han!
- Velkommen hjem! - Velkommen hjem!
Hvad laver du her så sent?
Det er ingenting.
Jeg skal lede kontoret i Osaka.
Jeg fik besked på at tale med min kone og melde tilbage i morgen.
- I stedet for at tale i telefon... - Du milde!
Det skal fejres.
I hørte ham.
Du spilder ris!
Skynd jer indenfor.
- Ja. - Okay!
Bare rolig, det er drengen.
Han blev ramt af en motorcykel. Han er okay. Jeres far kommer hjem.
- Gudskelov. - Ja.
Hej, er du...
Det var en overraskelse.
Bliver I oppe, vil I være trætte i morgen.
Det er i morgen.
Ja.
I bliver forkølede.
Far er ubarberet.
Mænd har det hårdt om morgenen.
Kvinder derimod bliver udmagrede.
For hvert år, der går.
Hvad er det? En gave?
Det her er mangaen, der blev bragt i avisen.
Hvad?
Skrev din mor brevet?
Vent!
Hvis det var hende, hvorfor sagde hun så intet?
Alle blev ved med at sige, det var mig.
Lad det nu ligge!
Så din mor vidste det.
Hun vidste det, men spillede dum.
Vi siger, du skrev det. Okay?
Avisen.
KOTARO TAKEZAWA
Min aldrende mor ved ingenting
og har nydt sit otium med sin mand.
Vi søstre sukker nu sammen som en.
Er ikke at lave et postyr det, der gør kvinder lykkelige?
Det spekulerer jeg på
i dag.
Tekster af: Charlotte Reeve