Voi kateutta!
Voi raivoa!
Isä, älä!
Lopeta! - Ei sinun tarvitse kuolla!
Et saa! - Äiti!
Mikset pysäytä häntä?
Päästä meidät sisään! - Päästä sisään!
Äiti! - Äiti!
Ei! - Isä!
Isä! - Miksi?
Isä! - Isä!
Ai vielä perinteiset vyötkin?
Meidän piti käyttää niitä, kun olimme lapsia.
Äiti ja isä ajattelivat, ettemme nuku, jos vatsamme ovat viileitä.
Käytitkö sinäkin? - Me kaikki!
Olisi hauska nähdä teidät huutamassa ja itkemässä ne päällä.
Siinä ei ollut mitään hauskaa.
Aika sydämetöntä. Eikö kukaan yrittänyt pysäyttää häntä?
Alue oli rajattu pyhällä köydellä. Emme päässeet sisäpuolelle.
Ymmärrän. Tulkitsin sen.
Vaikka kyseessä olisi omat vanhemmat, et voi sekaantua avioparin asioihin.
Osittain sinusta tuntuu siltä.
Se ei ole hänen lapsensa, mutta poika kutsuu häntä isäksi.
Ja hän on tapaillut naisen kanssa yli seitsemän vuotta.
Hän on petkuttanut äitiä koko ajan.
Aika rajua kutsua sitä petkuttamiseksi.
Hän ei sanonut mitään, vai mitä?
Eli se on petkutusta.
Eikö hän ole pahoillaan?
Ehkä hän petkutti äitiäsi, koska hän tuntee katumusta.
Jos hän haluaa kuolla, on muitakin keinoja.
Hän voisi erota tai ainakin pyytää anteeksi, eikö?
On lapsellista ajatella, että kuolema ratkaisisi kaiken.
Se oli sinun unesi, ei hänen. Et voi arvostella häntä siitä.
Ymmärrän, mutta... - Pidän siitä, miten äitisi käyttäytyi.
Hänkö vain söi ja ompeli?
Jopa häneltä se on liian huoletonta.
On parempi olla rauhallinen kuin murehtia kaikesta.
Miehille se on... - Kätevää, vai mitä?
Se ei ole vain kätevää.
Se on fiksumpi tapa olla.
Vain miehet hyötyvät siitä logiikasta.
Se oli sinun unesi. Älä syytä minua.
Mitä? - Sanomalehti.
HELMIKUU 1979
Sanoin, että minun pitää herätä kuudelta.
Yritin herättää kolme kertaa! - Valehtelet!
En valehtele! Käytä herätyskelloa! - En jaksa tätä.
Hän syyttää minua aina. - En ehdi.
Hei! Odota vuoroasi! - Sinulla kestää liian kauan!
Minä olen seuraava. - Joo.
Miksi olen aina pörröpää aamuisin?
Herätinhän hänet? - Joo.
Valmistaudu nopeasti! - Selvä.
Puhelin! - Äiti.
Äiti, puhelin! - Äiti!
Puhelin! - Älkää huutako. Vastatkaa!
Minulla on kiire aamuisin.
Minullakin. - Suuni on täynnä.
Käskin tehdä läksyt viime... Kuka täyttää suunsa niin?
Satomin talo.
Sakiko!
Makiko, miten saatoit? - Mitä tarkoitat?
Tiedän, että olen aina ollut ongelmalapsi.
Mutta silti. Tervetuloa.
Vaikka mitä ajattelet minusta, olemme sisaruksia.
Sakiko.
Meitä on neljä siskoa.
Miksi kirjoitit kolme? Miksi minua ei lasketa?
Mistä sinä puhut?
Älä esitä tyhmää. Jopa minä luen sanomalehteä.
Sanomalehti. Mitä sanomalehdestä?
Älä esitä, ettet tiedä!
"Isälläni on rakastajatar."
Isälläni on rakas...
Sakiko!
Mistä tässä on kyse?
Eikö se ollutkaan Makiko?
Miksi melskaat heti aamusta?
Etsin artikkeleita ottelustasi, mutta näin siskoni tyhmän mielipidekirjoituksen.
Niinkö?
Kuvittelenko vain?
Mutta näin nimesi. Näetkö? Hidemitsu Jinnai!
Älä sotke keskittymistäni. - Älä viitsi!
Se on oma vikasi, jos et voi keskittyä sellaisen takia!
Rakas!
Tulen kohta ulos. - Tarvitsen sanomalehden!
Kiitos.
Mitä?
Onko isällä ongelmia? - Ei isällä, isoisä...
Mitä sinä teet? Liiku. Mene. Vauhtia!
Valmistaudu. Mene!
KYLPYHUONE VARATTU
Mitä?
"Siskot ovat kuin kaksi marjaa.
Kun ne kypsyvät ja putoavat, elämäntavat ja filosofiat erkaantuvat.
Olen kolmen sisaren perheestä, mutta emme tapaa koskaan.
Saimme kuitenkin hiljattain tietää,
että ikääntyvä isämme tapaa salaa toista naista."
Lähden. - Hyvää päivää.
"Ikääntyvä äitini ei tiedä siitä.
Hän on nauttinut kultaisista vuosistaan miehensä kanssa.
Me siskokset..." - Lähden!
Hyvää päivää.
"...huokaamme, kun olemme yhdessä.
Miehenikin on sopivassa iässä keski-iän kriisille.
Ovatko naiset todella onnellisia vain pärjäämällä -
ja aiheuttamatta ongelmia?
Nykyään en voi kuin ihmetellä."
Kuka vain luulisi sinun kirjoittaneen sen.
Sinäkö mukaan lukien?
Ihmettelin, kun luin sitä.
En ole ikinä kirjoittanut lehteen. En ole sellainen.
Kuka muu kirjoittaisi, että hänen miehensä on valmis keski-iän kriisiin?
Kaikki siskosi ovat sinkkuja.
Älä viitsi. Vaikka ajattelisin niin, en kirjoittaisi siitä.
"Kirjoittaja: 40-vuotias kotirouva."
Etkö todella?
Keksin! - Mitä?
Ensi kertaan.
Tässä. Tuliainen. - Kiitos.
Palasitko tapahtumasta? - Kyllä. Olin vanhempieni luona.
Eivätkö vanhempasi asu Ikegami... - Kylmä, eikö olekin?
Ehkä vuoden kylmin päivä.
IKEBANA-KOULU
Haloo.
Voi, Makiko.
Olit näköjään asioilla aikaisin. - En ollut missään asioilla.
Miksi soitat näin aikaisin? - Sisko.
Olit aina hyvä esseissä, mutta olet ylittänyt itsesi.
Jopa Takao oli vaikuttunut.
Hänestä voisit olla kirjailija.
Mitä tarkoitat?
Etkö ole lukenut aamulehteä?
Mitä? Tietenkin luin.
Tulevaisuudessa sinun pitäisi puhua meille ennen kuin toimit.
Kerroin vain sinulle siitä,
että epäilin Takaota.
En kirjoittanut sitä.
Mutta onkohan tämä paha juttu?
Ikegami saa saman lehden.
Voi ei!
Sinä sotket.
Noin.
Tässä. - Tosiaan.
Jestas.
Tässä.
Miesten kynnet ovat kovat. Se sattuu, kun niiden päälle astuu.
Kynnet eivät ole miehiä tai naisia.
Kyllä ovat.
Mitä?
MIELIPIDEKIRJOITUS
Et tiedä mitään.
Hups. Se sattui.
ONGELMIEN AIHEUTTAMINEN
Hei.
Kiitos uskollisesta palveluksesta.
Kiitos teille. Ilo oli minun puolellani.
Kukkasi olivat suosittuja.
Ikävää, että näin kävi.
Alallamme helmikuu on aina vaikea kuukausi.
Ravintola ei voi leikata aineksista.
Ja kukkia ei voi syödä.
Tilanne on valitettava.
Itse asiassa häpeän vähän.
Mutta niin,
ole hyvä.
Ei olisi pitänyt. En ansaitse sellaista ystävällisyyttä.
Mitä? Se on vain tämän kuun tavallinen maksu.
Voi...
Kiitos.
Siinä tapauksessa saisinko maljakon, jota lainasin?
Se taitaa olla keittiössä.
Anteeksi, että pidin sitä niin kauan.
Etsin lahjaa, mutta meillä ei ollut mitään erikoista.
Pidätkö kuivatusta kalasta?
Lempiruokaani! - Hyvä.
Se on mieheni ostama tuliainen golfmatkalta Izussa.
Aivan.
Voinko ottaa sen, herra?
Ole hyvä.
En tarvitse tekosyitäsi.
Jos halusit erottaa minut, oli muitakin tapoja.
Tsunako.
Eli Makiko kertoi sinulle. - Mitä?
En ole lapsi. Sinun ei tarvinnut tulla tänne asti luennoimaan!
Mitä tarkoitat? Käskit käyttää tätä paikkaa.
Mitä?
Sensei!
Kiitos, että toit aasiakkaan.
Niin, no...
Jestas!
Eikö lankosi kertonut, että hän teki varauksen?
Tosiaan.
Kälysi on tehnyt paljon hyväksemme.
Näytän pöytänne.
Sinun kaltaistasi, Tsunako!
Unohda koko juttu. Sopiiko? - Olen kuuluisa huonosta muististani.
Onko tämä liiketapaaminen? - Ei, yksityinen tapaaminen.
Siinä tapauksessa minä... - Ei, täydellinen ajoitus!
Jää. - Mitä?
Tunnistat vieraani.
Kuka?
Isäni ja se nainenko?
Voisinpa järjestää sen, mutta ei tänään.
Kyse on Takikosta ja siitä etsivästä. - Etsivä, jonka hän palkkasi, vai?
Hänen nimensä on Katsumata. Hänestä Takiko...
Niinkö? Onko miehiä, jotka pitävät hänen kaltaisistaan tytöistä?
Läheltä katsottuna hänellä on kauniit kasvot.
Anteeksi.
Vieraasi on saapunut.
Istu tänne. - Tervetuloa, hyvä asiakas.
Ymmärrän!
Eli olet tehnyt ikebanaa täällä.
Kiitos käynnistä.
Paljonko he maksavat tarvikkeiden lisäksi?
Älä kysy tuollaisia onnellisen tilaisuuden aikana.
Mitä? - Tsunako!
Hetkinen. - Vieraanne on täällä.
Tule sisään! Istu tähän.
Anteeksi, että vien aikaasi. - Et lainkaan.
Istu.
Voi! Autan sinua.
Tässä. - Kiitos.
Mitä voin sanoa? Olemme kai sinulle paljon velkaa.
Hän on Takikon isosisko.
Nimeni on Tsunako.
Tsunako. - Kuten yokozuna-painija.
Naisen pitäisi sanoa Tsuna kuten tsunahiki-köydenveto.
Ja sinä olet -
Mata jotain, eikö niin?
Katsumata.
Mikä Katsu?
Katsu kuten voitto.
Entä Mata? - Mata kuten sanassa taas.
Aivan.
Montako sisarusta sinulla on?
No tuota sisarukset... - Se ei liity tähän.
Miten niin?
Takao, et kertonut,
että halusit keskustella isämme tapauksesta.
Aivan. - Puhutaan sitten siitä.
Älä. Tämä ei ole kirjasto. Ei tarvitse noudattaa oikeaa menettelyä.
Eikö? Juodaan viiniä ja puhutaan. - En pidä sellaisesta!
Takiko, jos olet niin kireä... - Olen vain tähteä. Tiedän.
Riittää jo. Molemmat.
Tämä on... - Anteeksi.
Herra Katsumatalla ja minulla on taloudellinen...
No ei taloudellinen.
Meillä on liikesuhde.
Heidän ei pitäisi saada väärää käsitystä.
Niin.
Et ollut vakuuttava.
Hän on aina hiljainen.
Katsumata, kerro, että se häiritsee sinua, jos he saavat väärän käsityksen.
Niin.
Voit tietysti myös kertoa, jos se ei häiritse.
Se häiritsee minua.
Mitä? - Niinkö?
Olen kiinnostunut jostakusta.
Jostakusta muustako? - Niin.
Millainen hän on?
Ystävällinen.
Ystävällinenkö? No...
Ystävällinen.
Tapaaminen...
Minulla on töitä. Minun on parasta palata.
Taki... Takiko!
Tosiaan.
Anteeksi. - Sinun pitäisi ottaa tämä.
Anteeksi. - Ei se mitään.
Oletko varma? - Onko kaikki hyvin?
MASUKAWA-RAVINTOLA
Takiko!
Odota.
Tule takaisin!
Takiko!
Se, mitä sanoin, oli valhetta.
Kuuletko minua?
Tuota...
KIINNOSTUNUT
TYKKÄÄ
RAKASTAA
HÖLMÖ
TEE SE! OLE JAPANIN MESTARI!
Kyllä se siitä.
Olen kanssasi. Ei ole syytä huoleen.
Kuka sanoi, että olen huolissani?
Tyrmään sen pummin ensimmäisessä erässä.
Äiti ja minä kannustamme yhdessä.
Tuleeko äitisi? - Hän tavallaan pitää nyrkkeilystä.
Ymmärrän.
Hän tavallaan pitää sinustakin.
Jatka samaan malliin -
ja häviät. - Tämä riittää.
MINAMI SENZOKU
Yoko väittää olevansa dieetillä ja hän kieltäytyy syömästä aamiaista.
Voi ei. - Hän tulee, kun on nälkä.
Vielä yksi kuppi.
Mitä?
Mistä lähtien olet pitänyt teestä?
Se on hyvää, kun joku muu tekee.
Onko sinulla aikaa rentoutua täällä?
Takaolla on palaveri tänään,
ja tein päivällistä Hiroolle ja Yokolle ennen lähtöäni.
Mitä? - Iltalehti.
Tuleepa myöhään.
Se tuli ennen aiemmin.
Ehkä postinjakaja vaihtui.
Menenkö ostamaan sushia?
Ei tarvitse. Syön, mitä on.
Tuleeko isä myöhään?
Hänen pitäisi saapua pian.
Hän on töissä, vai mitä?
Tuleeko hän aina niin aikaisin?
Hän ei tykkää syödä ulkona.
Minne laitan lehden? Aamulehden viereenkö?
Ai aamulehden? - Niin.
Aivan. Isäsi leikkasi varpaankynnet sen päälle tänä aamuna.
Käytitkö sitä mattona?
Sanomalehdet on tarkoitettu lukemiseen.
Jos he käyttäisivät isompaa fonttia. Olisipa vanhuksille oma sanomalehti.
Minne menet? - Lähikauppaan. Tarvitsen yuzuja.
Minä voin mennä. - Ei, olen velkaa 50 jeniä eilisestä.
Peräänny! Suojaa!
Jännitä!
Hyvä! - Taistele, senkin pummi!
Miten hän pärjää?
En tiedä.
Hän taitaa olla häviöllä.
Aika! Kello soi!
Hei! Haluatko yrittää uudelleen?
Hemmetti, istu alas! Ryhdistäydy!
Sanoin, että rauhoitu! Tajusitko? Senkin idiootti.
Hammassuoja. Hyvä. Ota vettä.
Hyvä. Rauhoitu. Hyvä, noin.
Jinnai! - Hyvä.
Jinnai! - Rauhoitu.
Älä yritä tehdä sitä yksin! Kuuntele.
Jinnai!
Kulmamiehet pois. - Jinnai!
Menoksi.
Seitsemäs erä!
Anna kaikkesi! Keskity. Mene!
Juuri niin! Hyvä!
Hyvä! Aiheuta paineita!
Hyökkää! Hermostuta häntä.
Jännitä!
Suojaa! Varo!
Jännitä!
Hänellä on aivotärähdys.
Hän voi lähteä levon jälkeen.
Mikset katsonut?
Miksi lähdit ennen loppua?
Lyöntien kestäminen on työtäni!
Se on kuin kauppias myisi retiisejä.
Olisiko vaimo paennut,
kun mies käy kauppaa? Häh?
Tiedän, että olet kotona.
Avaa.
Mikset päästä minua sisään?
Hei. Hyvää iltaa.
Kylmä, eikö olekin? - Totta.
Ehkä vuoden kylmin päivä.
Mennään, Maruchan.
Avaa nyt!
Jos avaan, tämä ei lopu koskaan.
Miksi sen pitää loppua?
Jos et päästä sisään, syödään sitten ulkona.
Söin jo kuivattua kalaa, jonka annoit.
Minäkin haluan sitä.
Kuivattua kalaa! Kuivattu...
Tsunako! Älä viitsi.
Jos mahdollista, meidän neljän pitäisi olla täällä tänään.
Joku -
perhetapaaminen tai jotain.
Meidän pitää jutella.
Eikö sinulla ole ollut enneunia?
Näin outoa unta viime yönä. Tarkemmin sanottuna tänä aamuna.
Perinteinen vyökö? Minäkö?
Naurettavaa.
Sinun ei tarvitse soittaa sellaisesta.
Ai mitä?
Ikegamiko? Nytkö?
Eikä! Tarkoitan...
Nytkö?
No...
Odota.
Niin. Kuulostaa hyvältä. Tulen heti.
Selvä, nähdään. Heippa.
MAKSA VUOKRA 25. PÄIVÄ HILJAA ÖISIN!
Erotaan.
Juokse kotiin äitisi luo! - Tule mukaani.
Tämän näköisenäkö?
Esittelen sinut. En häpeä.
Minä häpeän! - Miksi?
Lyöntien kestäminen on työtäsi, eikö? Se on kuin kauppias myisi retiisejä, eikö?
Miksi häpeäisit? - Ai! Oletko sekaisin?
Ole hiljaa.
Miksi murjotat yhden tappion jälkeen? Aiotko istua siinä, kunnes paranet?
Kuules,
lähdin vain, koska en kestänyt nähdä,
kuinka heikko olit. Miten voit kysyä, miksi en ollut paikalla?
Voit puhua niin, kun tyrmäät toisen!
Säälittävää!
Mene yksin!
Tämä paikka tässä -
on Ikegami-asema.
Ja tämä on sairaala.
Kävele kiviportaat ylös -
ja kun saavut kaupalle kolmannessa risteyksessä, käänny oikealle.
Tämä on temppeli. Ja sitten...
Odotimme isää näin ennenkin, vai mitä? - Niin.
Kun kello löi 20.00, aloimme syödä ilman häntä.
Tsunako osasi varastaa ruokaa.
Hän ei voinut pitää näppejään toisten lautasilta.
Hänen näppinsä muiden asioissa. - Mitä? En tehnyt niin.
Ruokamme hävisi ennen kuin tajusimme. - Niin.
Isä tuli!
Tervetuloa! - Tervetuloa!
Ette nousseet ylös ennen.
Hei! Onko isä aina näin myöhässä?
En sanoisi niin.
Äiti sanoi, että hän syö päivällistä kotona.
Sellaisia miehet ovat.
Suljetaanko ikkunaluukut? - Joo.
En tiedä, kuka sen kirjoitti, mutta...
Etkö todella kirjoittanut sitä? - Sanoin jo, että en.
Hän yritti sanoa, että se olin minä. - Ai Makiko?
Näkisittepä ensin käsialani.
Edesmennyt mieheni sanoi, että se oli pikemminkin katastrofi kuin kalligrafiaa.
Mielipidekirjoituksia kirjoittavat taitavat ihmiset.
Älä. En koskaan tekisi niin.
Takikon käsiala ei ole taitava. Se on siisti. Tai naiivisti rehellinen.
Sakiko!
Paholainen ulos!
Oho! - Häh?
Onni sisään! - Ai niin. Tänään on Setsubun.
Paholainen ulos!
Onni sisään!
Hei, teittekö papujenheittoseremonian?
Sen jälkeen siivoaminen on tuskaa. - Takiko teki sen.
Häh? Eikä!
Äiti, heititkö papuja?
Mitä? - Miksi tekisin sen?
Ostan pavut joka vuosi.
Kun kerta olette täällä, syödäänkö ne mison kanssa?
Kuulostaa hyvältä.
Viime kerrasta on aikaa. - Eikö?
Aloitetaan.
Paholainen ulos! - Paholainen ulos!
Onni sisään! - Onni sisään!
Jos kukaan meistä ei kirjoittanut sitä, voiko se olla sattumaa?
Ymmärrän logiikan, mutta yksityiskohdat olivat ihan samat.
Paitsi sisarusten määrä. - Älä ole kyyninen!
Onni sisään!
Lukikohan isä lehden ja hän ei halua tulla kotiin?
Olisiko hän karannut? - Älä viitsi!
Onni sisään.
Eihän sitä koskaan tiedä! - Paholainen ulos!
Paholainen... Oho. - Hei!
Se riittää. Älkää tehkö sotkua. - Viimeinen. Paholainen ulos!
Olisi parempi, jos hän karkaisi. - Mitä?
Kuka?
Kuka karkasi?
Hiroo! Hän karkasi, mutta palasi muutaman tunnin kuluttua.
Lapset ovat arvaamattomia. Sinun on parasta olla varovainen.
Kuulenko tuulen? Suljetaan ikkunat. - Aivan.
Talo jäähtyy.
Se on vanha. Se on rakennettu niin.
Tatamihuoneessa pitäisi olla puseroita. - Lainaamme niitä sitten.
Mitä nyt?
Mainitsin enneuneni. - Luuletko, että hän aikoo kuolla?
Ensin uneni, sitten sanomalehti.
Jos hän ei tule kotiin...
Ei kai se ole rakastavaisten itsemurha?
Älä!
Laittakaa astiat pesualtaaseen, kun olette syöneet.
Kivi, paperi, sakset! - Jee! Hiroo laittaa.
Onpa meluisaa.
Tarvitsen sen jutun. - Survimenko?
Niin juuri.
Jos haluat sekoittaa, käytä syömäpuikkoja.
Se ei ole amazake- mehua.
Se maistuisi samalta.
Ettekö aio heittää papuja?
Se on työlästä.
Tuo on huono asenne. - Huono asenne!
Se huutaminen on noloa. - Älä viitsi. Et saa ylennyksiä noin.
Et saa. - Ketä kiinnostaa?
Lopeta sitten iltakoulu! Se maksaa maltaita.
Niin, lopeta!
En saa ylennyksiä heittämällä papuja.
Se on hölynpölyä. - Häh?
Hölynpölyäkö? Älä puhu noin vanhemmillesi.
Haloo. Takezawan talo.
Ai, sinä.
Paholainen ulos! - Ei nyt!
Tiedätkö, missä survin on? Survin.
Onni sisään! - Ai!
Hän ei ole ikinä näin myöhässä.
Lopeta! - Voitko käydä hänen asunnollaan?
Tuo sattuu! - Naisen asunnollako?
Paholainen ulos! - En edes tiedä, missä se on.
Paholainen ulos! - Kerron.
Minami Senjuku, Ota-erillisalue. - Älä!
Mitä? Olkaa hiljaa! En kuule puhelinta, ääliöt.
Paholainen ulos!
Riittää jo! Menkää nukkumaan!
Olen jo juonut.
Paholainen ulos! - Soita taksi.
Tiedätkö, paljonko kello on? Minulla on palaveri aamulla.
Jos jotain pahaa tapahtuu, on liian myöhäistä. Ole kiltti.
Neiti Tsuchiya on sairaalassa.
Sairaalassako?
Hänen poikansa loukkaantui.
Hänen miehensä kuulemma tuli äkkiä.
Pidä tätä. - Mitä ihmettä?
Mikä tämä on? Ällöä.
Tässä, Sakiko. - Älä käytä pöytääni säilytykseen.
Anteeksi. En vain kestä heittää vanhaa tavaraa pois.
Miksi välität? Et koskaan käyttänyt sitä opiskeluun.
Hei! Älä litistä tavaroitani!
Et voi vain... - Riittää jo.
Olette molemmat aikuisia! Antakaa olla!
Löysimme ne. - No niin.
Katsotaas.
Vau! - Tulee muistoja mieleen!
Katsokaa tätä. - Tämä on sinun, Tsunako.
Onko sinulla kaikkien? - Kyllä. Tässä on sinun, Makiko.
Takiko!
Sakiko! - Onko tämä minun?
Turkiskuoriaiset ovat syöneet tämän. - Hoida tavaroita hyvin, äiti.
Ajattelin näyttää ne, jos joskus käyttäydytte huonosti.
Inhosin käyttää tätä. - Minäkin.
Mutta meidän oli pakko.
Ennen nukkumaanmenoa näyttelitte Kunisada Chujia.
Kunisada Chujiako? - Niinkö?
Laitoitte viivoittimen vyöhön kuin se olisi miekka.
Ja sitten... - Muistan!
Ole Chuji. Olen hänen palvelijansa.
"Viime yönä Akagi-vuorella."
"Hanhi itkee."
Kiirehdit. - Mitä?
Ennen sitä hän sanoo jotain kotikylästään Kunisadasta.
Ja "en voi sille mitään, että olen yksinäinen", eikö?
Joo. - Aivan!
Ja sitten: "Voi, hanhi itkee."
"Se lentää etelän taivaalle."
Gong!
Hei, mikä tämä on?
Mitä?
Se on nätti! - Joo!
Kaunis. - Ne ovat amuletteja.
Käytitte niitä ensimmäisellä temppelikäynnillä. Tsunako.
Tämä on Makikon. - Eikö hän ole hienompi?
Koska hän oli ensimmäinen lapsi, isä osti sen tavaratalosta.
Missä minun on? - Takiko, sinun...
Varmaan käytimme vanhaa uudelleen.
Ensimmäiset lapset ovat uusi asia, mutta jokaisen kanssa tunne katoaa.
Sota oli juuri päättynyt. Siihen ei ollut aikaa.
Kaikki piti ruokkia.
Minä en saanut mitään. Ja ihmettelet, miksi olen kyyninen.
Tässä. Ei sillä ole merkitystä. - Kyllä on!
Kyllä. Sillä on paljon merkitystä.
Vain hölmöt tappelevat amuleteista. - Hetki...
Mene nukkumaan, äiti.
Miten hänen pitäisi nukkua, kun pidämme meteliä?
Mennäänkö kaikki? - Noin.
Mennään nukkumaan.
Puetaan vyöt yöpukujen päälle.
Tämä ei mahdu nyt.
Eikö? Ei kai. - Onko minulla ylimääräisiä futoneja?
Pelkkä viltti riittää. - Ei hätää! Lämmitämme huoneen.
Minä autan.
Meniköhän Takao?
Kyllä.
Jos isä ei tule kotiin aamulla,
mitä me teemme?
Pitäisikö kertoa äidille?
Naisestako? - Lopeta.
Mitä? Etkö sinä kyseenalaistanut sitä, pitäisikö naisen aiheuttaa ongelmia?
En kirjoittanut sitä.
Isä varmaan luki lehden.
Kuka tietää?
Ennen hän luki joka sivun. - Niin.
Jos isälle tapahtuu jotain,
olet vastuussa, Makiko.
Sanoin jo, etten kirjoittanut sitä.
Kuka sitten?
Takiko.
Jos olisin kirjoittanut sen,
en nostaisi tällaista meteliä.
Mistä tiedämme?
Ehkä et uskonut heidän painavan sitä ja sitten panikoit.
Eikö se voisi olla niin? - Soitan lehteen.
Pyydän nähdä käsikirjoituksen! - Hiljaa! Hän kuulee.
Luuletko, että äiti luki sen?
Tuskin. - Mistä tiedät?
Ennen kuin hän ehti, isä käytti sitä mattona kynsien leikkaamiseen.
Varovasti! - Mikset heti sanonut?
Oliko tuo jonkun vatsa?
Makiko, teet kolmioita.
Aivan. - Eivätkö äidin olleet lieriömäisiä?
Tsunako, sinun on rumpu.
Niin on.
Naimisissa olevat naiset tekevät appivanhempien tyyliin.
Niin se on.
Minun on lieriö. Onko se ongelma? - Ei lainkaan.
Teit omasi hyvin, Takiko. Sinulla on vuosien kokemusta.
Isä piti näistä aina.
Minäkin pidän niistä.
Niitä on hyvä olla, kun hän juo olutta.
Onko tämä hyvä? - Totta kai. Teen lisää.
Sakiko. Leuassasi...
Minä? - Siinä.
Missä isänne voisi olla?
Hetkinen.
Isä antoi minulle rahaa aiemmin.
Milloin? - Milloin?
Tänään. - Mihin aikaan?
Illalla. Hän antoi minulle setelinsä.
Hän todella aikoo kuolla. - Lopeta!
Hän tuli.
Tervetuloa kotiin! - Tervetuloa kotiin!
Mikä toi sinut tänne tähän aikaan? - Ei hätää.
Voin johtaa Osakan toimistoa.
Minua käskettiin kysymään vaimolta ja kertomaan aamulla.
Puhelimen sijaan... - Voi! Sitä pitää juhlia!
Kuulitte, kaikki.
Hei, pudotatte riisiä lattialle.
Tule sisään.
Toki. - Selvä.
Ei huolta. Poika loukkaantui. Moottoripyörä törmäsi häneen.
Hän on sairaalassa, mutta hän on kunnossa. Isänne tulee.
Hyvä. - Niin.
Hei, oletko...
Tämäpä on yllätys.
Valvokaa ja olette väsyneitä huomenna.
On jo huominen.
Tosiaan.
Vilustutte.
Isä ei ole ajanut partaa.
Miehillä on rankkaa aamuisin.
Naiset sen sijaan riutuvat. - Joka vuosi.
Mitä tuo on? Lahjako?
Tämä on pieni manga, joka oli lehdessä.
Mitä?
Kirjoittiko äitisi kirjeen?
Odota.
Jos se oli hän, miksei hän sanoisi jotain?
Kaikki sanoivat, että minä kirjoitin sen.
Anna olla.
Äitisi tiesi. Hän tiesi, mutta esitti tyhmää.
Sanotaan, että sinä kirjoitit sen. Sopiiko?
Sanomalehti.
KOTARO TAKEZAWA
Ikääntyvä äitini ei tiedä siitä.
Hän on nauttinut kultaisista vuosistaan miehensä kanssa.
Me siskokset huokaamme, kun olemme yhdessä.
Ovatko naiset todella onnellisia vain pärjäämällä ja aiheuttamatta ongelmia?
Nykyään -
en voi kuin ihmetellä.
Tekstitys: Anna Ruokolainen