‫"הו, הקנאה!‬
‫"הו, זעמי גואה!"‬
‫לא, אבא!‬
‫תפסיק, אבא!‬
‫אין לך סיבה למות!‬
‫אסור לך!‬
‫אימא!‬
‫למה את לא עוצרת אותו?‬
‫תנו לנו להיכנס!‬ ‫-בבקשה!‬
‫אימא!‬ ‫-אימא!‬
‫לא!‬ ‫-אבא!‬
‫אבא!‬ ‫-למה?‬
‫אבא!‬ ‫-אבא!‬
‫רצועות בטן מעל לפיג'מות שלכן?‬
‫כולנו שמנו רצועות בטן, כשהיינו ילדות.‬
‫אימא ואבא חשבו‬ ‫שלא נוכל לישון אם הבטן שלנו תהיה קרה.‬
‫אז גם את?‬
‫כולנו!‬
‫הייתי רוצה לראות את ארבעתכן‬ ‫צועקות ובוכות כששמו לכן אותן.‬
‫טוב, בהחלט לא צחקנו.‬
‫אתן ממש חסרות רחמים. אף אחת מכן‬ ‫לא ניסתה לזנק פנימה ולעצור אותו?‬
‫האזור היה מוקף‬ ‫בחבל קדוש. לא יכולנו להיכנס.‬
‫הבנתי.‬
‫רגע, הצלחתי לעלות על המשמעות!‬
‫אפילו אם מדובר בהורייך,‬ ‫אסור להתערב בין בעל לאישה.‬
‫גם את מרגישה ככה, באופן חלקי.‬
‫הילד אינו בנו, אבל קורא לו אבא,‬
‫והוא מתראה עם האישה הזאת,‬ ‫כבר יותר משבע שנים, נכון?‬
‫הוא הוליך את אימא שולל במשך כל הזמן הזה.‬
‫קצת קיצוני לקרוא לזה "להוליך שולל".‬
‫הוא לא סיפר על זה, נכון?‬
‫אז הוא הוליך אותה שולל.‬
‫הוא לא אמור להרגיש חרטה?‬
‫אולי הוא הוליך אותה שולל‬ ‫כי הוא מרגיש חרטה.‬
‫הוא לא חייב למות. יש גם אפשרויות אחרות.‬
‫הוא יכול להיפרד ממנה,‬ ‫או לפחות להתנצל, נכון?‬
‫ילדותי לחשוב שמותו יפתור משהו.‬
‫אל תמתחי עליו ביקורת‬ ‫בגלל החלום. זה החלום שלך, לא שלו.‬
‫אני מבינה, אבל...‬
‫אהבתי את ההתנהגות של אימא שלך.‬
‫היא רק ישבה לה, אכלה וסרגה?‬
‫זאת התנהגות אדישה מדי אפילו בשבילה.‬
‫טוב, מוטב להישאר קר רוח‬ ‫מאשר לדאוג בגלל כל דבר.‬
‫אצל גברים זה...‬
‫זאת הדרך הכי נוחה, נכון?‬
‫לא מדובר רק בנוחות.‬
‫זו דרך חיים פיקחית יותר.‬
‫ההיגיון הזה פועל רק לטובתם של גברים.‬
‫החלום היה שלך. אל תוציאי את זה עליי.‬
‫מה?‬ ‫-העיתון.‬
‫- אשורה: ארבע אחיות -‬
‫- פברואר 1979 -‬
‫אמרתי לך שאני צריכה לקום בשש בבוקר.‬
‫ניסיתי להעיר אותך שלוש פעמים!‬ ‫-שקרנית!‬
‫אני לא משקרת!‬ ‫אם זה לא מספיק לך, שימי שעון מעורר!‬
‫אני לא יכולה ככה.‬
‫היא תמיד מאשימה אותי.‬ ‫-אני לא אהיה מוכנה בזמן.‬
‫היי, חכי לתורך!‬ ‫-אתה מתעכב שם יותר מדי, אבא!‬
‫אני הבא בתור.‬ ‫-בסדר, בסדר.‬
‫למה השיער שלי תמיד עקום בבוקר?‬
‫אני הערתי אותה, נכון?‬ ‫-מה? כן.‬
‫תתכונן בזריזות!‬ ‫-בסדר.‬
‫הטלפון!‬ ‫-אימא?‬
‫אימא, הטלפון!‬ ‫-אימא!‬
‫הטלפון!‬ ‫-במקום לקרוא לי, תענו!‬
‫אני עסוקה בבוקר.‬
‫גם אני עסוקה.‬ ‫-והפה שלי מלא.‬
‫אמרתי לך להכין שיעורי בית אתמול.‬ ‫ומי ממלא את הפה שלו בצורה כזאת?‬
‫בית סאטומי.‬
‫סאקיקו!‬
‫מאקיקו, איך יכולת?‬
‫למה את מתכוונת?‬
‫אני יודעת שתמיד הייתי הילדה הבעייתית,‬
‫אבל למרות זאת...‬
‫ברוך שובך.‬
‫תחשבי עליי מה שתחשבי, אנחנו עדיין אחיות.‬
‫סאקיקו?‬
‫אנחנו ארבע אחיות.‬
‫אז למה כתבת שלוש? למה אני זאת שהושמטה?‬
‫על מה את מדברת?‬
‫אל תשחקי אותה טיפשה.‬ ‫גם אני מקבלת את העיתון.‬
‫העיתון? מה יש בעיתון?‬
‫תפסיקי להתנהג כאילו שאת לא יודעת!‬
‫"לאבא שלי יש פילגש."‬
‫לאבא שלי יש פי...‬
‫סאקיקו!‬
‫במה בדיוק מדובר?‬
‫אז מאקיקו היא לא זו שעשתה את זה?‬
‫למה את עושה כזאת מהומה ישר על הבוקר?‬
‫חיפשתי כתבות על הקרב שלך‬
‫ומצאתי את המכתב הטיפשי של אחותי למערכת.‬ ‫-מכתב?‬
‫אולי הבנתי לא נכון?‬
‫אבל מצאתי את השם שלך.‬
‫אתה רואה? הידמיטסו ג'ינאי.‬
‫אל תפגעי לי בריכוז!‬
‫אולי תרגיע?‬
‫אם אתה מאבד את הריכוז‬ ‫בגלל משהו כזה, רק אתה אשם בזה!‬
‫יקירי?‬
‫אני אצא בעוד רגע.‬
‫אני צריכה את העיתון!‬
‫תודה.‬
‫משהו קרה לאבא?‬
‫לא לאבא, לסב...‬
‫מה את עושה?‬ ‫לכי לסיים להתכונן. קדימה, בזריזות.‬
‫נו כבר, תזיזי את עצמך!‬
‫- השירותים תפוסים -‬
‫"אחיות הן כמו אפונים שגדלים בתרמיל אחד.‬
‫"כאשר הן מתבגרות, הן פורצות מתוך הקליפה‬
‫"וסגנונות החיים והפילוסופיות שלהן משתנים.‬
‫"אני באה ממשפחה של שלוש אחיות,‬ ‫אבל אנחנו לא נפגשות כמעט אף פעם.‬
‫"עם זאת, לאחרונה נודע לנו‬
‫"שאבינו המזדקן נפגש בחשאי עם אישה אחרת."‬
‫אני זז.‬ ‫-שיהיה לך יום נעים.‬
‫- מכתבים למערכת -‬
‫"אימנו המזדקנת אינה יודעת על כך‬
‫"ונהנית מגיל הזהב שלה ביחד עם בעלה.‬
‫"אנחנו, האחיות..."‬ ‫-זזתי!‬
‫שיהיה לך יום נעים.‬
‫"נאנחות כעת כאיש אחד.‬
‫"גם בעלי נמצא בגיל של משבר אמצע החיים.‬
‫האם אושרן של נשים‬ ‫באמת תלוי בכך שהן לא יעשו גלים?‬
‫"כיום, איני יכולה שלא לתהות."‬
‫אפשר לחשוב שאת כתבת את זה.‬
‫גם אתה חושב ככה?‬
‫זה עלה בדעתי, כשקראתי את זה.‬
‫אף פעם לא כתבתי‬ ‫מכתב למערכת. אני לא הטיפוס.‬
‫מי עוד תכתוב שבעלה‬ ‫ניצב בפני משבר אמצע החיים?‬
‫כל האחיות שלך לא נשואות.‬
‫תעשה לי טובה.‬
‫גם אם הייתי חושבת כך,‬ ‫לא הייתי כותבת את זה.‬
‫"על החתום, עקרת בית אנונימית בת 40."‬
‫זו באמת לא את?‬
‫הבנתי!‬
‫עד לפעם הבאה.‬
‫בבקשה, קחי מזכרת.‬
‫תודה.‬
‫חזרת מנסיעה?‬
‫כן, לבית של ההורים שלי.‬
‫אבל ההורים שלך גרים באיקגאמי, נכון?‬ ‫-קר, נכון?‬
‫אולי זה היום הכי קר בכל השנה.‬
‫- בית ספר לאיקבנה -‬
‫הלו?‬
‫אה, מאקיקו.‬
‫אני רואה שיצאת מהבית בשעה מוקדמת.‬
‫לא יצאתי לשום מקום.‬
‫למה את מתקשרת כל כך מוקדם?‬
‫אחות.‬
‫תמיד היית טובה בחיבורים,‬ ‫אבל הפעם התעלית על עצמך.‬
‫אפילו טקאו התרשם.‬
‫הוא אמר שאת יכולה להיות סופרת.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫לא קראת את עיתון הבוקר?‬
‫ברור שקראתי אותו.‬
‫להבא דברי איתנו לפני שאת עושה משהו.‬
‫אני סיפרתי רק לך‬
‫שאני חושדת בטקאו.‬
‫אני לא כתבתי את זה.‬
‫אבל יש עניין חשוב יותר.‬
‫אותו עיתון מופץ גם באיקגאמי.‬
‫אוי, לא.‬
‫הציפורניים שלך עפות לכל עבר.‬
‫זה יעזור.‬
‫הנה.‬
‫אה, כן.‬
‫אוי ואבוי...‬
‫זהו.‬
‫ציפורניים גבריות הן קשות.‬ ‫כואב כשדורכים עליהן.‬
‫ציפורניים הן לא גבריות או נשיות.‬
‫הן כן.‬
‫- מכתבים למערכת -‬
‫אתה באמת לא יודע שום דבר.‬
‫בסדר, בסדר. אוי, זה כאב.‬
‫- לעשות גלים -‬
‫שלום.‬
‫תודה לך על שנים ארוכות של שירות.‬
‫לא, תודה לכם. העונג היה שלי.‬
‫הפרחים שלך היו פופולריים, את יודעת.‬
‫אני מצטערת שזה נגמר ככה.‬
‫פברואר הוא חודש קשה בעסק שלנו תמיד.‬
‫מסעדה אינה יכולה לקצץ בעלויות המזון.‬
‫טוב, אי אפשר לאכול פרחים.‬
‫זה מצב מצער.‬
‫למען האמת, אני די מתביישת.‬
‫בכל אופן,‬
‫בבקשה.‬
‫לא הייתם צריכים. לא מגיע לי טוב לב שכזה.‬
‫מה? זה רק התשלום הרגיל שלך לחודש הזה.‬
‫תודה.‬
‫אם כך, אני יכולה לקחת‬ ‫את האגרטל שהשאלתי לכם?‬
‫אני חושבת שהוא במטבח.‬
‫סליחה שהוא נשאר אצלי כל כך הרבה זמן.‬
‫חיפשתי מתנת פרידה,‬ ‫אבל לא היה לנו הרבה כסף.‬
‫את אוהבת דגים מיובשים?‬
‫הם מהסוג שאני הכי אוהבת!‬ ‫-נהדר.‬
‫זו מזכרת שבעלי קנה כשנסע לשחק גולף באיזו.‬
‫אני מבינה.‬
‫זה בסדר מצידך, אדוני?‬
‫בבקשה, קחי את זה.‬
‫אני לא רוצה לשמוע את התירוצים שלך.‬
‫אם רצית לפטר אותי,‬ ‫היית יכול לעשות את זה בדרך אחרת.‬
‫טסונאקו?‬
‫אז מאקיקו סיפרה לך.‬ ‫-מה?‬
‫אני לא ילדה. לא היית צריך‬ ‫לבוא עד לכאן בשביל להטיף לי מוסר!‬
‫על מה את מדברת?‬ ‫באתי כי אמרת לי שזה מקום מוצלח.‬
‫מה?‬
‫גברתי המורה.‬
‫תודה שהבאת לנו לקוח.‬
‫אוי!‬
‫גיסך לא סיפר לך שהוא הזמין שולחן?‬
‫אה, נכון.‬
‫אחותך עשתה בשבילנו כל כך הרבה.‬
‫תבוא איתי לשולחן שלך?‬
‫זה כל כך אופייני לך, טסונאקו!‬
‫תשכח מכל מה שקרה כרגע, בסדר?‬
‫אני ידוע בזיכרון הגרוע שלי.‬
‫זאת פגישה עסקית?‬
‫לא, זה משהו פרטי.‬
‫אם כך, אני...‬ ‫-לא, זה עיתוי מושלם!‬
‫תצטרפי אלינו.‬ ‫-מה?‬
‫את תזהי את האורחים שלי.‬
‫מי אלה?‬
‫אבא שלי והאישה ההיא?‬
‫הלוואי שהייתי יכול‬ ‫להביא אותם, אבל זה לא מה שיקרה היום.‬
‫מדובר בטאקיקו ובבלש ההוא.‬
‫הבלש שהיא שכרה בשביל לעקוב אחרי אבא?‬
‫קוראים לו קאטסומאטה,‬ ‫וכשמדובר בטאקיקו, הוא...‬
‫אתה רציני?‬
‫יש גברים שאוהבים בחורות כמותה?‬
‫כשמביטים מקרוב, רואים שיש לה פרצוף יפה.‬
‫סליחה.‬
‫האורחת שלך הגיעה.‬
‫שבי שם, בבקשה.‬ ‫-ברוכה הבאה, לקוחה יקרה.‬
‫אני מבינה!‬
‫זה המקום שבו את עושה איקבנה.‬
‫תודה שבחרת בנו.‬
‫כמה הם משלמים לך? חוץ מהחומרים?‬
‫אל תשאלי שאלות כאלו באירוע משמח.‬
‫טסונאקו!‬
‫רק רגע.‬ ‫-האורח שלך הגיע.‬
‫היכנס! זה המקום שלך.‬
‫סליחה שאני גוזל מזמנך.‬ ‫-כלל לא.‬
‫שב, בבקשה.‬
‫אני אקח את זה בשבילך.‬
‫הנה.‬ ‫-סליחה.‬
‫טוב, מה אני יכולה לומר?‬
‫נראה שאנחנו חייבים לך הרבה.‬
‫זו אחותה הגדולה של טאקיקו.‬
‫כן, קוראים לי טסונאקו.‬
‫טסונאקו?‬ ‫-האיות הוא כמו במילה "יוקוזונה".‬
‫בחייך, לא כדאי שנשים‬ ‫ישוו את עצמן למתאבקי סומו.‬
‫ואתה...‬
‫משהו עם "מאטה", נכון?‬
‫קאטסומאטה.‬
‫ואיך מאייתים את זה?‬
‫קאטסו כמו במילה "ניצחון".‬
‫ומאטה?‬ ‫-כמו במילה "שוב".‬
‫הבנתי.‬
‫כמה אחים יש לך?‬
‫אחים? ובכן...‬
‫זה לא עניינך.‬
‫למה?‬
‫טקאו,‬
‫נכון שאמרת שאתה רוצה‬ ‫לדבר על העניין שקשור באבינו?‬
‫נכון.‬
‫אז בואו נדבר על זה.‬
‫בחייך, זאת לא הספרייה.‬ ‫אין כאן נהלים שחייבים לפעול לפיהם.‬
‫נכון? בואו נשתה יין בזמן שנדבר.‬
‫אני לא אוהבת דברים כאלה!‬
‫טאקיקו, אם תמשיכי להיות כזאת לחוצה...‬ ‫-אהיה בתולה זקנה. אני יודעת.‬
‫מספיק, שתיכן.‬
‫כל העניין הזה הוא קצת...‬
‫תסלחו לי.‬
‫בין מר קאטסומאטה לביני‬
‫יש הסדר כספי...‬
‫טוב, לא כספי.‬
‫יש בינינו הסדר עסקי.‬
‫לא כדאי שנשלה אותם. נכון?‬
‫כן.‬
‫נשמעת די מהוסס.‬
‫זו פשוט צורת הדיבור שלו.‬
‫מר קאטסומאטה,‬
‫תגיד להם שמציק לך‬ ‫שהם עלולים לקבל את הרושם הלא נכון.‬
‫כן.‬
‫נשמח לדעת גם אם זה לא מציק לך.‬
‫זה...‬
‫מציק לי.‬
‫באמת?‬
‫יש לי עניין באדם מסוים.‬
‫באדם אחר?‬
‫כן.‬
‫איזה מין אדם?‬
‫אדם טוב לב.‬
‫טוב לב? ובכן...‬
‫אדם טוב לב, מה?‬
‫אז...‬
‫הפגישה שלנו...‬ ‫-יש לי עבודה. כדאי שאלך.‬
‫טאקיקו!‬
‫אה, כן.‬
‫תסלחו לי, בבקשה.‬
‫כדאי שתיקח את זה.‬
‫תסלח לי.‬ ‫-לא, אני בסדר.‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-הכול בסדר?‬
‫- מסעדת מאסוקאווה -‬
‫טאקיקו!‬
‫חכי.‬
‫חכי רגע!‬
‫טאקיקו.‬
‫אני שיקרתי שם.‬
‫את שומעת אותי?‬
‫- עניין -‬
‫- חיבה -‬
‫- אהבה -‬
‫- טמבל -‬
‫- תגרום לזה לקרות! תהפוך לאלוף יפן! -‬
‫אתה תהיה בסדר.‬
‫אני איתך. אין לך מה לדאוג.‬
‫מי אמר שאני מודאג?‬
‫אני אחסל את הטמבל הזה תוך סיבוב אחד.‬
‫אימא ואני נעודד אותך ביחד.‬
‫אימא שלך תבוא?‬
‫היא מעולם לא נרתעה מתחום האגרוף.‬
‫אני מבין.‬
‫גם אתה לא מרתיע אותה.‬
‫אם תמשיך ככה,‬
‫אתה תפסיד.‬
‫מספיק לי שנישאר ככה.‬
‫- מינאמי סנזוקו -‬
‫יוקו אומרת שהיא בדיאטה‬ ‫ומסרבת לאכול ארוחת בוקר.‬
‫אוי ואבוי.‬ ‫-אבל זה לא מפריע לה לאכול כשהיא רעבה.‬
‫עוד כוס אחת.‬
‫ממתי את כל כך אוהבת תה?‬
‫כשאחרים מכינים לי אותו...‬
‫יש לך מספיק זמן בשביל לשבת פה בשלווה?‬
‫לטקאו יש פגישה הערב,‬
‫והכנתי להירו וליוקו ארוחת ערב לפני שיצאתי.‬
‫מה זה?‬
‫זה עיתון הערב.‬
‫זאת שעה ממש מאוחרת.‬
‫פעם הוא היה מגיע מוקדם יותר.‬
‫אולי הצוות שם התחלף?‬
‫שאלך לקנות סושי?‬
‫מה שיש לך כאן מספיק לי.‬
‫אבא יחזור הביתה מאוחר?‬
‫הוא אמור להגיע בקרוב.‬
‫הוא בעבודה היום, נכון?‬
‫הוא תמיד חוזר הביתה כל כך מוקדם?‬
‫הוא לא אוהב לאכול מחוץ לבית.‬
‫איפה לשים את העיתון? ביחד עם מהדורת הבוקר?‬
‫מהדורת הבוקר?‬ ‫-כן.‬
‫נזכרתי שאבא שלך השתמש בה‬ ‫כמשטח לאיסוף הציפורניים שלו הבוקר.‬
‫הוא השתמש בעיתון כמשטח לאיסוף ציפורניים?‬
‫את יודעת, עיתונים נועדו לקריאה.‬
‫תראי, אם האותיות היו גדולות יותר...‬
‫אם רק היה עיתון שנועד במיוחד לזקנים...‬
‫לאן את הולכת?‬
‫למכולת. נגמר לי היוזו.‬
‫אני אלך במקומך.‬
‫לא, אני חייבת להם 50 ין מאתמול.‬
‫תתרחק ממנו! תתגונן!‬
‫תחבק אותו!‬
‫קדימה!‬ ‫-תכה בחזרה, בטלן אחד!‬
‫מה הוא עושה?‬
‫לא ברור לי.‬
‫נראה לי שהוא מפסיד.‬
‫תפסיקו! הפעמון צלצל!‬
‫נראה אותך עושה את זה שוב!‬
‫לעזאזל! שב! תשתלט על עצמך!‬
‫אמרתי לך להירגע! הבנת? חתיכת אידיוט.‬
‫תן לי את מגן השיניים שלך. עכשיו מים.‬
‫בסדר. לאט לאט.‬
‫זהו זה. יופי.‬
‫ג'ינאי!‬ ‫-טוב מאוד.‬
‫ג'ינאי!‬ ‫-תאט את הקצב, טוב?‬
‫אל תנסה לעשות את זה כל כך מהר! תקשיב!‬
‫ג'ינאי!‬
‫צוותים, החוצה.‬ ‫-ג'ינאי!‬
‫קדימה.‬
‫סיבוב שביעי.‬
‫תן כל מה שיש לך! ואל תאבד‬ ‫את הראש עכשיו, בסדר? קדימה!‬
‫יופי! תמשיך ככה!‬
‫קדימה! תמשיך ללחוץ!‬
‫תתקוף! אתה ביתרון!‬
‫תחבק אותו!‬
‫תתגונן! אתה חייב להתגונן!‬
‫תחבק אותו!‬
‫יש לו זעזוע מוח.‬
‫הוא יוכל ללכת הביתה אחרי שינוח קצת.‬
‫למה לא נשארת לצפות?‬
‫למה יצאת לפני הסוף?‬
‫אני מקבל מכות לפרנסתי!‬
‫זה לא שונה מירקן שחותך צנון!‬
‫נראה לך שאשתו של ירקן‬
‫תברח בזמן שבעלה מוכר ירקות?‬
‫אני יודע שאת שם.‬
‫תפתחי.‬
‫למה את לא נותנת לי להיכנס?‬
‫שלום. ערב טוב.‬
‫קר, נכון?‬ ‫-בהחלט.‬
‫אולי זה היום הכי קר בכל בשנה.‬
‫בוא נלך, מארוצ'אן.‬
‫נו כבר! תפתחי!‬
‫אם אפתח, זה לא יסתיים לעולם.‬
‫מי אומר שזה צריך להסתיים?‬
‫אם את לא רוצה שאיכנס, בואי נאכל בחוץ.‬
‫כבר אכלתי את הדגים המיובשים שנתת לי.‬
‫גם אני רוצה דגים מיובשים.‬
‫דגים מיובשים! דגים...‬
‫טסונאקו! בחייך...‬
‫נראה לי שכדאי שכל ארבעתנו‬ ‫נהיה כאן הערב, אם זה אפשרי.‬
‫מעין...‬
‫התכנסות משפחתית, או משהו כזה.‬
‫אני רוצה שכולנו נדבר.‬
‫האם פעם הייתה לך תחושה מוקדמת לגבי משהו?‬
‫אתמול היה לי חלום מוזר.‬
‫הבוקר, ליתר דיוק.‬
‫רצועות בטן? אני?‬
‫בחייך, זה מגוחך.‬
‫את לא צריכה להתקשר בגלל כל דבר קטן.‬
‫רגע, מה?‬
‫איקגאמי? עכשיו?‬
‫אין מצב. תראי...‬
‫עכשיו?‬
‫ובכן...‬
‫רק רגע.‬
‫כן. זה נשמע טוב. אני אבוא מייד.‬
‫טוב, הבנתי. ניפגש שם. להתראות.‬
‫- יש לשלם את דמי השכירות ב-25 בחודש‬ ‫אסור לעשות רעש בלילה! -‬
‫בואי ניפרד.‬
‫תברחי הביתה, אל אימא שלך!‬
‫בוא איתי.‬
‫כשאני נראה ככה?‬
‫אני אציג אותך שם. אני לא מתביישת.‬
‫אבל אני מתבייש!‬ ‫-למה?‬
‫אתה מקבל מכות לפרנסתך, נכון?‬
‫אתה כמו ירקן שמוכר צנון, נכון?‬
‫אז למה שתתבייש?‬
‫את יצאת מדעתך?‬
‫אוי, תפסיק כבר.‬
‫נכנסת לדיכאון כבר אחרי הפסד אחד?‬
‫אתה מתכוון רק לשכב שם עד שתחלים לגמרי?‬
‫אתה יודע,‬
‫יצאתי משם רק כי לא יכולתי לעמוד‬
‫בכך שראיתי כמה חלש אתה.‬
‫איך היית מסוגל לשאול למה לא הייתי שם?‬
‫זה משהו שמותר לך לומר‬ ‫רק אם אתה מתאושש ומנצח בנוקאאוט!‬
‫אתה פתטי!‬
‫לכי בלעדיי!‬
‫זאת...‬
‫תחנת איקגאמי.‬
‫וזה בית החולים.‬
‫תעבור במדרגות האבן האלו‬
‫וכשתגיע למכולת,‬ ‫בפינת הרחוב השלישי, פנה ימינה.‬
‫זה המקדש. ואז...‬
‫נכון שחיכינו ככה‬ ‫המון פעמים לכך שאבא יחזור הביתה?‬
‫כן.‬
‫בשעה שמונה בערב‬ ‫היינו מתחילות לאכול בלעדיו.‬
‫טסונאקו תמיד הייתה מנשנשת.‬
‫היא תמיד לקחה דברים מצלחות של אחרים.‬
‫מה, היא לקחה דברים ששייכים לאחרים?‬
‫מה? לא עשיתי את זה אף פעם.‬
‫המנות שלנו נגמרו עוד לפני שהרגשנו.‬ ‫-בדיוק.‬
‫אבא חזר!‬
‫ברוך שובך!‬ ‫-ברוך שובך!‬
‫לא צריך לעמוד.‬
‫היי, אבא תמיד חוזר הביתה מאוחר כל כך?‬
‫לא ממש.‬ ‫-היא אמרה שהוא תמיד אוכל ארוחת ערב בבית.‬
‫זאת התנהגות של גברים.‬
‫שנגיף את התריסים?‬
‫כן.‬
‫אני לא יודעת מי כתבה את זה, אבל...‬
‫זאת באמת לא היית את?‬
‫אמרתי לך שלא.‬
‫היא ניסתה להאשים אותי בזה.‬ ‫-מאקיקו?‬
‫אתן צריכות לראות את כתב היד שלי.‬
‫בעלי המנוח אמר‬ ‫שזו לא קליגרפיה, אלא קטסטרופה.‬
‫מכתבים למערכת נכתבים‬ ‫בידי אנשים שמיומנים בכתיבה.‬
‫בחייכן, אני לא הייתי עושה משהו כזה.‬
‫כתב היד של טאקיקו הוא לא יפה,‬ ‫אלא רק מסודר. או כן באופן נאיבי, אולי.‬
‫סאקיקו.‬
‫צאו מפה, שדים!‬
‫היכנס, מזל טוב!‬ ‫-אה, נכון. זה יום הסטסובון.‬
‫צאו מפה, שדים!‬
‫היכנס, מזל טוב!‬
‫היי, כולכן ביצעתן את טקס השלכת השעועית?‬
‫מעצבן לנקות אחר כך.‬ ‫-טאקיקו בטח ביצעה אותו.‬
‫אני? מה פתאום?‬
‫אימא, את השלכת שעועית?‬
‫מה?‬ ‫-למה שאעשה את זה?‬
‫ובכן, אני קונה את השעועית מדי שנה.‬
‫מאחר שאתן כאן, אולי נאכל אותה עם מיסו?‬
‫קדימה, בואו נעשה את זה.‬
‫חלף המון זמן מאז שעשינו זאת.‬ ‫-נכון?‬
‫עכשיו.‬
‫צאו מפה, שדים!‬ ‫-צאו מפה, שדים!‬
‫היכנס, מזל טוב!‬ ‫-היכנס, מזל טוב!‬
‫אם אף אחת מאיתנו לא כתבה את זה,‬ ‫ייתכן שבאמת מדובר בצירוף מקרים?‬
‫זה הגיוני, אבל הפרטים היו יותר מדי דומים.‬
‫חוץ ממספר האחיות.‬ ‫-אל תהיי צינית.‬
‫היכנס, מזל טוב!‬
‫נראה לכן שאבא קרא את העיתון‬ ‫ולכן הוא לא רוצה לחזור הביתה?‬
‫מה, הוא ברח מהבית?‬ ‫-בחייך...‬
‫היכנס, מזל טוב.‬
‫אי אפשר לדעת.‬ ‫-צאו מפה, שדים!‬
‫צאו מפה...‬
‫זה מספיק. אנחנו צריכות גם לנקות הכול.‬ ‫-עוד פעם אחת. צאו מפה, שדים!‬
‫אולי הוא ברח מהבית. מוטב כך.‬ ‫-מה?‬
‫מי?‬
‫מי ברח מהבית?‬
‫הבן שלי, הירו. אבל הוא חזר אחרי כמה שעות.‬
‫צעירים הם בלתי צפויים כיום. כדאי שתיזהרי.‬
‫אני שומעת רוח? בואו נסגור את החלונות.‬
‫בסדר.‬
‫בהחלט קר בבית הזה לפעמים.‬
‫זה בית ישן. ככה בנו אז.‬
‫יש אפודות כותנה בחדר הטאטאמי, נכון?‬
‫ניקח אותן בהשאלה.‬
‫מה עכשיו?‬
‫את זוכרת את התחושה המוקדמת שלי?‬
‫נראה לך שהוא מתכנן למות?‬
‫זה מה שחלמתי, והעיתון מחזק את זה.‬
‫אם הוא לא יחזור הביתה...‬
‫מה אם זאת התאבדות זוגית של אוהבים?‬
‫אל תגידי את זה!‬
‫היי, שימו את הכלים שלכם‬ ‫בכיור כשאתם מסיימים לאכול.‬
‫אבן, נייר ומספריים.‬ ‫-יש! הירו יעשה את זה!‬
‫אתה עושה הרבה רעש.‬
‫אני צריך את הדבר ההוא. אתה יודע...‬ ‫-את כפית הקוקטיילים?‬
‫כן, בדיוק.‬
‫אם אתה רוצה לבחוש, פשוט תשתמש בצ'ופסטיקס.‬
‫זה משקה רציני, שנועד למבוגרים.‬
‫הטעם יהיה זהה כך או כך.‬
‫היי, אתם לא מתכוונים להשליך שעועית?‬
‫זה סתם כאב ראש.‬
‫זאת גישה ממש עלובה.‬ ‫-ממש עלובה!‬
‫זה מביך.‬
‫עם התנהגות כזאת לא תקבל קידום.‬
‫לא תקבל קידום!‬
‫למי אכפת?‬
‫אז תפרוש מהמכינה שלך! זה עולה לי הון.‬
‫כן, תפרוש.‬
‫השלכת שעועית לא תביא לי קידום.‬
‫אלו סתם שטויות.‬
‫"שטויות"? אל תדבר אל ההורים שלך ככה.‬
‫הלו? בית סאטומי.‬
‫אה, זאת את.‬
‫צאו מפה, שדים!‬ ‫-לא עכשיו!‬
‫היי, את יודעת איפה כפית הקוקטיילים?‬ ‫-צאו מפה, שדים!‬
‫היכנס, מזל טוב!‬
‫הוא לא איחר כל כך מעולם.‬
‫תפסיק כבר!‬ ‫-אולי אתה יכול לבדוק בדירה שלה?‬
‫זה כואב!‬ ‫-בדירה שלה?‬
‫צאו מפה, שדים!‬
‫אני בכלל לא יודע איפה היא נמצאת.‬
‫צאו מפה, שדים!‬ ‫-אני אגיד לך.‬
‫מינאמי סנזוקו, רובע אוטה.‬ ‫-תפסיק!‬
‫מה? שקט שם! אני לא מצליח לשמוע את הטלפון!‬
‫צאו מפה, שדים!‬
‫מספיק עם השעועית! תיכנסו למיטה כבר!‬
‫אני שתיתי משקה חריף.‬
‫צאו מפה, שדים!‬ ‫-אז תזמין מונית.‬
‫יש לך מושג מה השעה? יש לי ישיבה בבוקר.‬
‫אם יקרה משהו, נתחרט שלא הלכת.‬
‫בבקשה.‬
‫גברת טסוצ'יה נמצאת בבית החולים.‬
‫בבית החולים?‬
‫הילד שלה נפצע.‬
‫שמעתי את בעלה מגיע בריצה אחר כך.‬
‫תחזיקי.‬ ‫-מה?‬
‫מה זה? גועל נפש.‬
‫קחי, סאקיקו.‬ ‫-אל תאחסני דברים בשולחן שלי.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני פשוט לא מסוגלת לזרוק חפצים ישנים לפח.‬ ‫-מה אכפת לך?‬
‫ממילא אף פעם לא השתמשת בהם בשביל ללמוד.‬
‫היי! אל תשימי דברים על החפצים שלי!‬
‫אסור לך פשוט...‬ ‫-מספיק.‬
‫שתיכן נשים מבוגרות. תפסיקו כבר!‬
‫טוב, מצאנו.‬
‫נהדר.‬
‫איזו מהן היא שלי?‬
‫זה מעלה בי זיכרונות.‬
‫תראו מה זה.‬ ‫-הנה שלך, טסונאקו.‬
‫יש כאן את של כולן?‬ ‫-כן. הנה שלך, מאקיקו.‬
‫טאקיקו!‬
‫סאקיקו!‬ ‫-זאת שלי?‬
‫נראה שחרקים כרסמו אותה.‬
‫את שומרת על דברים ממש טוב, אימא.‬
‫ובכן, חשבתי להראות לכן אותן‬ ‫אם תתנהגו שלא כשורה אי פעם.‬
‫שנאתי ללבוש את זה.‬ ‫-גם אני.‬
‫אבל אם לא היינו‬ ‫לובשות אותן, היינו מקבלות עונש.‬
‫לפני שהייתן הולכות לישון‬ ‫הייתן משחזרות את "קוניסאדה צ'וג'י".‬
‫את "קוניסאדה צ'וג'י"?‬ ‫-כן.‬
‫הייתן תוחבות סרגל ברצועה, כמו חרב.‬
‫ואז...‬ ‫-אני זוכרת!‬
‫את תהיי צ'וג'י. אני אהיה המשרת שלו.‬
‫"הלילה האחרון שלנו בהר אקאגי."‬
‫"אה, אווז מגעגע..."‬
‫דילגת על קטע אחד.‬ ‫-מה?‬
‫לפני כן הוא אומר משהו‬ ‫על הבית שלו בכפר קוניסאדה.‬
‫ואז, "אני מרגיש בודד", נכון?‬
‫כן.‬ ‫-נכון!‬
‫ואז, "אה, אווז מגעגע."‬
‫"הוא עף לעבר שמי הדרום."‬
‫גונג!‬
‫היי, מה זה?‬
‫זה ממש יפה!‬ ‫-נכון!‬
‫כל כך יפה.‬ ‫-אלה קמעות.‬
‫ענדתן אותם לקראת הביקור הראשון שלכן במקדש.‬
‫טסונאקו.‬
‫זה של מאקיקו.‬
‫היי, שלה יותר יפה.‬
‫מאחר שהיא הייתה הילדה הראשונה,‬ ‫אבא קנה אותו בחנות הכול-בו.‬
‫איפה שלי?‬
‫טאקיקו, את...‬
‫בטח מחזרנו אחד מהם.‬
‫הילדים הראשונים הם חדשים ומעניינים, אבל...‬ ‫-ההרגשה הזו מתפוגגת עם כל ילד נוסף.‬
‫המלחמה רק הסתיימה אז. לא היה זמן לכל זה.‬
‫היינו צריכים להשיג מספיק אוכל לכולם.‬
‫ואני לא קיבלתי שום דבר.‬
‫ואתן תוהות למה אני צינית.‬
‫קחי. זה לא חשוב.‬ ‫-זה חשוב!‬
‫זה חשוב מאוד.‬
‫רק טיפשים רבים בגלל קמעות.‬ ‫-רגע...‬
‫את יכולה להיכנס למיטה, אימא.‬
‫איך היא תוכל לישון,‬ ‫עם כל הרעש שאנחנו עושות?‬
‫אז שכולנו נלך לישון?‬ ‫-זהו זה.‬
‫כן, בואו נלך לישון.‬
‫היי, אולי נכרוך את רצועות הבטן‬ ‫מעל לפיג'מות שלנו?‬
‫שלי לא תיסגר עליי.‬
‫באמת? נראה שאת צודקת.‬
‫יש לי פוטונים רזרביים?‬
‫שמיכות יספיקו לנו.‬
‫זה בסדר! אנחנו נחמם את החדר.‬
‫אני אעזור.‬
‫נראה לך שטקאו באמת הלך לשם?‬
‫כן.‬
‫אם אבא לא יחזור הביתה עד הבוקר,‬
‫מה נעשה?‬
‫שנספר לאימא?‬
‫על "אתן יודעות מה"?‬
‫תפסיקי.‬
‫את זו שתהתה אם כדאי‬ ‫לאישה לעשות גלים, נכון?‬
‫זאת לא הייתי אני.‬
‫אבא בטח קרא את העיתון, נכון?‬
‫מי יודע?‬
‫הוא נהג לקרוא כל דף ודף.‬ ‫-נכון.‬
‫אם משהו יקרה לאבא,‬
‫זה יהיה בגללך, מאקיקו.‬
‫כבר אמרתי לכן, זאת לא אני!‬
‫אם לא את, אז מי?‬
‫טאקיקו.‬
‫אם באמת הייתי כותבת את זה,‬
‫לא הייתי מזמינה את כולכן לכאן.‬ ‫-מניין לנו לדעת?‬
‫אולי חשבת שלא ידפיסו את המכתב‬ ‫וכשראית שהדפיסו אותו, נבהלת.‬
‫אולי זה מה שקרה?‬ ‫-אני אתקשר לעיתון‬
‫ואבקש לראות את המכתב המקורי.‬ ‫-שקט! היא תשמע אתכן.‬
‫נראה לכן שאימא קראה את זה?‬
‫כנראה שלא.‬
‫איך את יודעת?‬
‫אבא השתמש בו כמשטח לקיצוץ ציפורניים‬ ‫לפני שהיא הייתה יכולה להספיק לקרוא בו.‬
‫היי, תיזהרי!‬
‫למה לא סיפרת לי את זה קודם?‬
‫הבטן של מישהי מקרקרת?‬
‫מאקיקו, את מכינה משולשים.‬
‫נכון.‬
‫של אימא היו בצורת גליל, נכון?‬
‫וטסונאקו, שלך נראה כמו תוף.‬
‫נכון.‬
‫נשים נשואות לומדות‬ ‫את הסגנון של החמות שלהן.‬
‫נכון.‬
‫שלי יצא בצורת גליל. זאת בעיה?‬ ‫-ממש לא.‬
‫הכנת את שלך יפה, טאקיקו.‬ ‫אני רואה שיש לך שנים של ניסיון.‬
‫אבא תמיד אהב אותם.‬
‫גם אני אוהבת אותם.‬
‫טוב שיש כאלה כשהוא שותה בירה.‬
‫ככה זה בסדר?‬
‫בטח. אני אכין עוד.‬
‫סאקיקו. על הסנטר שלך יש...‬
‫כאן?‬ ‫-כן.‬
‫בכל זאת, איפה אבא יכול להיות?‬
‫רגע.‬
‫אבא...‬
‫נתן לי כסף קודם.‬
‫מתי?‬
‫היום.‬ ‫-באיזו שעה?‬
‫בערב. הוא נתן לי את צרור השטרות שלו.‬
‫הוא באמת מתכנן למות.‬
‫תפסיקי!‬
‫הוא הגיע!‬
‫ברוך שובך!‬ ‫-ברוך שובך!‬
‫למה באת לכאן בשעה כזאת?‬
‫זה עניין פעוט.‬
‫רוצים שאני אנהל את המשרד באוסקה.‬
‫אמרו לי להתייעץ עם אשתי‬ ‫ולתת תשובה עד לבוקר.‬
‫במקום להתקשר, החלטתי...‬ ‫-איזה יופי!‬
‫זאת סיבה למסיבה!‬
‫שמעתן אותו, בנות.‬
‫אתן מפילות אורז על הרצפה!‬
‫טוב, תיכנס פנימה.‬
‫בסדר.‬
‫אל תדאגו. זה בגלל הילד.‬
‫אופנוע פגע בו.‬
‫הוא בבית החולים,‬ ‫אבל הוא בסדר. אביכן יחזור הביתה.‬
‫תודה לאל.‬ ‫-כן.‬
‫היי, אתה...‬
‫זאת ממש הפתעה.‬
‫אם תישארו ערות, תהיו עייפות מחר.‬
‫עכשיו כבר מחר.‬
‫אה, נכון.‬
‫אתן תצטננו.‬
‫אבא לא מגולח.‬
‫לגברים קשה בבוקר.‬
‫והנשים הופכות לכחושות.‬
‫יותר ויותר, בכל שנה שחולפת.‬
‫מה זה? מתנה על תרומתך לעיתון?‬
‫זה טור המאנגה שמפרסמים בעיתון.‬
‫מה?‬
‫אימא שלך כתבה את המכתב?‬
‫חכי!‬
‫אם זאת היא, למה היא לא אמרה משהו?‬
‫במשך כל היום הזה,‬ ‫כולן אמרו שאני כתבתי אותו.‬
‫רדי מזה כבר.‬
‫אז אימא שלך ידעה.‬
‫היא ידעה, אבל העמידה פנים שלא.‬
‫אנחנו נגיד שאת כתבת אותו. בסדר?‬
‫אה, העיתון.‬
‫- קוטארו טאקזאווה -‬
‫"אימנו המזדקנת אינה יודעת על כך‬
‫"ונהנית מגיל הזהב שלה ביחד עם בעלה.‬
‫"אנחנו, האחיות, נאנחות כעת כאיש אחד.‬
‫"האם אושרן של נשים‬ ‫באמת תלוי בכך שהן לא יעשו גלים?‬
‫"כיום,‬
‫"איני יכולה שלא לתהות."‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬