O, ljubomora!
O, kako sam bijesna!
Tata, nemoj!
Prestani!
Ne moraš umrijeti!
Nemoj!
Mama!
Zašto ga ne zaustaviš?
- Pustite nas unutra! - Pustite nas!
- Mama! - Mama!
- Ne! - Tata!
- Zašto?!
- Tata! - Tata!
Imale ste trbušne pojaseve preko pidžama?
Morale smo ih nositi kad smo bile djeca.
Mislili su da nećemo spavati ako nam trbuh bude hladan.
I ti si ga nosila?
Sve smo!
Da sam barem vidio vas četiri kako vrištite i plačete s tim.
To nam nije bilo smiješno.
Ali to je prilično bezdušno. Niste ga pokušale zaustaviti?
Bile smo iza svetog užeta.
Nismo mogle ući.
- Shvaćam. Skužio sam. - Što?
Djeca ne mogu miješati u odnos svojih roditelja.
Dijelom vjeruješ u to.
To nije njegov sin, ali klinac ga zove tata.
Viđa se s tom ženom više od sedam godina, zar ne?
Cijelo to vrijeme obmanjuje mamu.
Malo je grubo nazvati to obmanom.
Nije ništa rekao, zar ne?
Dakle, obmanuo ju je. Ne bi li trebao osjećati grizodušje?
Možda ju je obmanuo jer osjeća grizodušje.
Smrt nije jedina mogućnost.
Mogao bi prekinuti s njom ili se barem ispričati, zar ne?
Djetinjasto je misliti da bi njegova smrt sve riješila.
To si ti sanjala, a ne on. Ne možeš ga kritizirati zbog toga.
Razumijem to, ali...
Sviđa mi se reakcija tvoje mame. Samo je jela rižine kolačiće i šivala?
To je previše bezbrižno, čak i za nju.
Bolje je biti smiren nego se uzrujavati zbog svega.
Za muškarce, to je...
Najpraktičnije, je li?
Ne radi se samo o praktičnosti.
Tako je pametnije.
Samo muškarci imaju koristi od te logike.
To je bio tvoj san. Ne iskaljuj se na meni.
- Opa! - Što?
Novine.
ASURA
VELJAČA 1979.
Rekla sam ti da me probudiš u šest!
- Triput sam pokušala! - Lažeš!
Ne lažem! Namjesti budilicu!
Ne mogu vjerovati.
- Uvijek krivi mene. - Neću završiti na vrijeme.
- Hej! Čekaj svoj red! - Predugo ti treba!
- Ja sam sljedeći. - Da.
Zašto mi je kosa uvijek ovakva?
- Probudila sam je, zar ne? - Što? Da.
- Požuri se! - Dobro.
- Telefon! - Mama!
- Mama, telefon! - Mama!
- Telefon! - Ne zovite mene, nego se javite!
Ujutro imam posla.
- I ja. - Usta su mi puna.
Sinoć sam ti rekla za zadaću!
Tko toliko napuni usta?
Obitelj Satomi.
Sakiko!
Makiko, kako si mogla?
O čemu govoriš?
Znam da sam ja uvijek bila problematično dijete.
Ali svejedno... Bok.
Što god ti mislila o meni, i dalje smo sestre.
Sakiko?
Mi smo četiri sestre.
Zašto si napisala da smo tri? Zašto si mene izostavila?
O čemu govoriš?
Ne pravi se glupa. Čak i ja čitam novine.
Novine? Kakve novine?
Prestani glumiti da ne znaš!
„Moj otac ima ljubavnicu.”
Moj otac ima...
Sakiko!
O čemu govoriš?
To onda nije bila Makiko?
Kakav je ovo metež odmah ujutro?
Tražila sam članke o tvojoj borbi,
a našla sam sestrino glupo pismo uredniku.
Pismo?
Možda sam krivo shvatila.
Ali pronašla sam tvoje ime.
Vidiš? Hidemitsu Jinnai!
Nemoj me dekoncentrirati!
Hej!
Sama si kriv ako izgubiš fokus zbog nečega takvog!
Dragi!
Sad ću izaći.
Trebam novine!
Hvala.
Što?
Nešto nije u redu s tatom?
Ne s tatom, nego s djedom.
Što radiš? Pokreni se. Hajde. Požuri se!
Dovrši spremanje. Idi!
KUPAONICA JE ZAUZETA
Što?
„Sestre su kao grašak koji raste u istoj mahuni.
Kako sazrijevaju i ispadaju iz mahune,
tako im se stilovi života i mišljenja sve više razlikuju.
Imam tri sestre, ali gotovo se nikad ne družimo.
Međutim, nedavno smo otkrile
da se naš ostarjeli otac potajno se viđa s drugom ženom.”
- Idem. - Želim ti ugodan dan.
PISMO ČITATELJA
„Moja ostarjela majka ne zna ništa
i u miru uživa u zlatnim godinama sa svojim mužem.”
-„Mi sestre...” - Idem!
Uživaj!
„...sad zajedno patimo.
I moj je muž u idealnoj dobi za krizu srednjih godina.
Mogu li žene ostati sretne jedino ako ništa ne poduzmu?
U posljednje vrijeme ne mogu, a da se to ne zapitam.”
Svi bi pomislili da si ti to napisala.
Čak i ti?
Dok sam to čitao, zapitao sam se.
Nikad nisam poslala pismo uredniku. Nisam takav tip.
Tko bi drugi napisao da joj je muž idealne dobi za krizu srednjih godina?
Sve tvoje sestre žive same.
Ma daj. Čak i da to mislim, ne bih to napisala.
Potpisala se kao anonimna 40-godišnja kućanica.
To stvarno nisi bila ti?
- Znam! - Što?
Vidimo se.
Izvoli. Suvenir.
Hvala.
Bili ste negdje?
Što? Da, kod svojih roditelja.
- Zar oni ne žive u Ikegamiju? - Baš je hladno, zar ne?
Ovo je možda najhladniji dan u godini.
ŠKOLA IKEBANE
Dolazim.
Halo?
O, Makiko.
Vidim da si tek sad došla kući.
Nisam nigdje bila.
Zašto zoveš tako rano?
Seko.
Uvijek ti je išlo pisanje eseja, ali nadmašila si samu sebe.
Čak si i Takaoa zadivila.
Kaže da možeš biti spisateljica.
O čemu govoriš?
Nisi pročitala jutarnje novine?
Što?
Naravno da jesam.
Ubuduće razgovaraj s nama prije nego što nešto učiniš.
Rekla sam samo tebi
da sumnjam da me Takao vara.
Nisam to ja napisala.
Je li ovo u redu?
Ikegami dobiva iste novine.
O, ne!
Hej, praviš nered.
Evo.
Da.
Ajme.
Tako.
Muški nokti su tvrdi. Boli kad na njih nagaziš.
Svi su nokti isti.
Nisu.
Što?
PISMO ČITATELJA
Stvarno ništa ne znaš.
Dobro. Ups, to me zaboljelo.
NIŠTA NE PODUZIMAJ
O, zdravo.
Hvala vam na dugogodišnjem radu.
Ne, hvala vama. Bilo mi je zadovoljstvo.
Vaše je cvijeće bilo jako popularno.
Žao mi je što mora biti ovako.
U našemu poslu veljača je uvijek težak mjesec.
Ne možemo smanjiti troškove na hrani.
Da, cvijeće nije za jelo.
Nažalost, situacija je takva.
Iskreno, baš mi je neugodno.
U svakom slučaju,
izvolite.
Niste trebali. Ne zaslužujem takvu ljubaznost.
Što? To je samo plaća za ovaj mjesec.
Oh!
Hvala.
U tom slučaju, mogu li dobiti vazu koju sam vam posudila?
Mislim da je u kuhinji.
Oprostite što je nisam prije vratila.
Tražila sam dar za rastanak, ali nismo imali mnogo.
Volite li sušenu ribu?
Obožavam!
Sjajno.
To je suvenir koji je moj muž kupio na golferskom izletu u Izuu.
A, tako!
Imate li što protiv, gospodine?
Slobodno ga uzmite.
Ajme!
Ne trebam tvoje izlike.
Ako si me htio otpustiti, bilo je i drugih načina.
Tsunako?
Makiko ti je rekla.
Što?
Nisam dijete. Nisi trebao dolaziti ovamo da mi držiš prodike!
O čemu govoriš? Ti si mi rekla da dođem ovamo.
Što?
Sensei!
Hvala što nam dovodite goste.
Ovaj...
Ajme!
Zar vam svak nije rekao da je rezervirao stol?
Ah, da.
Vaša je šogorica mnogo učinila za nas.
Vaš je stol spreman.
To ti baš priliči, Tsunako!
Zaboravi sve to, može?
Poznat sam po lošem pamćenju.
- Je li ovo poslovni sastanak? - Ne, privatan je.
- U tom slučaju, ja ću... - Ne, ovo je savršen trenutak!
- Pridruži nam se. - Što?
Prepoznat ćeš moje goste.
Koga?
Moga tatu i onu ženu?
Volio bih biti taj koji će to izvesti,
ali ne danas.
Riječ je o Takiko i detektivu.
Onog kojeg je angažirala da istraži tatu?
Zove se Katsumata. Izgleda da ima osjećaje prema Takiko.
Ozbiljno? Postoje muškarci kojima se sviđaju djevojke poput nje?
Ako je bolje pogledaš, ima lijepo lice.
Oprostite.
Stigla je vaša gošća.
- O! Sjedni ovdje. - Dobro došla.
Aha, shvaćam!
Dakle, ovdje izrađuješ ikebane.
Hvala na dolasku.
Koliko ti plaćaju?
Ne postavljaj takva pitanja u ovako lijepoj prigodi.
- Što? - Tsunako!
- Čekaj malo. - Stigao je vaš gost.
Uđite! Sjednite ovdje.
- Oprostite što vam oduzimam vrijeme. - Nipošto.
Sjednite.
Slobodno se raskomotite.
- Evo. - Oprostite.
Pa, što da kažem?
Čini se da vam puno dugujemo.
Ona je njezina starija sestra.
Da, ja sam Tsunako.
- Tsunako? - Tsuna kao Yokozuna.
Ma daj, žena se ne bi trebala uspoređivati sa sumo hrvačima.
A vi ste...
Nešto kao Mata?
Katsumata.
Što je „Katsu”?
Pobjeda.
- A „mata”? - To znači „ponovno”.
Shvaćam.
Koliko braće i sestara imate?
Što se tiče braće i sestara...
To nema veze s ovim.
Zašto?
Takao, nisi li rekao
da želiš razgovarati o našem tati?
Tako je.
Razgovarajmo onda o tome.
Pa ovo nije knjižnica. Ne moramo poštovati proceduru.
Zar ne? Popijmo vino dok razgovaramo.
Ne volim takve stvari!
Takiko, ako nastaviš biti tako uštogljena...
Znam, bit ću usidjelica.
Dosta. Obje prestanite.
Sve je ovo...
Oprostite.
G. Katsumata i ja
imamo financijski...
Zapravo, nemamo financijski,
nego poslovan odnos.
Ne dovodite nas u neugodan položaj. Zar ne?
Da.
Niste to rekli baš uvjerljivo.
On uvijek tako govori.
G. Katsumata,
recite im da će vam smetati ako steknu krivu predodžbu.
Da.
Možete nam reći i ako vam to ne smeta.
Smeta mi.
- Što? - Stvarno?
Imam osjećaje prema nekomu.
Prema drugoj osobi?
Da.
Kakva je ona?
Draga.
Draga? Pa...
Draga, je li?
Dakle, ovaj sastanak...
Imam posla. Bolje da krenem.
Taki... Takiko!
Ah, da.
Ispričajte me.
Uzmite ovo.
- Oprostite. - Ne, dobro sam.
- Sigurno? - Je li sve u redu?
RESTORAN MASUKAWA
Takiko!
Čekajte.
Vratite se!
Takiko!
Ono što sam rekao bila je laž.
Čujete li me?
Ovaj...
ZAINTERESIRAN SAM
SVIĐATE MI SE
VOLIM VAS
BUDALICE
OSTVARI TO! POSTANI PRVAK JAPANA!
Možeš ti to.
Uz tebe sam. Nemaš razloga za zabrinutost.
Tko kaže da sam zabrinut?
Nokautirat ću ga u jednoj rundi.
Mama i ja ćemo zajedno navijati za tebe.
Dolazi tvoja mama?
Nikad nije mrzila boks.
Shvaćam.
Ni ti joj nisi mrzak.
Samo tako nastavi
i izgubit ćeš.
Dovoljan mi je zagrljaj.
MINAMI SENZOKU
Yoko tvrdi da je na dijeti i odbija doručkovati.
- O, ne. - Ali zove me kad je gladna.
Još jednu šalicu.
Što?
Otkad toliko voliš čaj?
Dobar je kad ga netko drugi kuha.
Možeš li ostati malo duže?
Takao večeras ima sastanak.
Spremila sam večeru za Hira i Yoko prije odlaska.
Što?
Večernje novine.
Jako je kasno.
Prije su dolazile ranije.
Možda su promijenili dostavljače.
Da nam kupim sushi?
Jest ćemo što imaš ovdje.
Hoće li tata kasno doći?
Uskoro bi trebao stići.
Danas je na poslu, zar ne?
Uvijek se vraća tako rano?
On ne voli jesti vani.
Gdje da stavim novine? Pored jutarnjeg izdanja?
- Jutarnjeg izdanja? - Da.
Ah, da. Tvoj je tata na novinama jutros rezao nokte.
Služile su vam kao prostirka?
Novine su za čitanje.
Kad bi barem slova bila veća.
Da barem postoje novine posebno za starije ljude.
Kamo ideš?
U trgovinu. Ponestalo mi je yuzua.
Idem ja.
Ne, dugujem im 50 jena od jučer.
Odmakni se!
Zaštiti se!
Klinč!
- Hajde! - Uzvrati, propalice!
Kako mu ide?
Ne znam.
Mislim da gubi.
Gotovo! Kraj!
Hej! Želiš li pokušati opet? Ha?
Kvragu! Sjedni! Saberi se!
Smiri se! Jasno? Idiote!
Daj štitnik. Dobro.
Pij.
Dobro. Polako!
Dobro.
- Jinnai! - To je to.
- Jinnai! - Uspori, može?
Hej, ne pokušavaj sam! Slušaj.
Jinnai!
- Još nekoliko sekunda. - Jinnai!
Idemo.
Sedma runda!
Daj sve od sebe! Ne gubi glavu. Dobro? Hajde!
To je to! Hajde!
Hajde! Približi mu se!
Napad! Uznemirio si ga!
Klinč!
Pokrij se! Moraš se zaštititi!
U klinč!
Ima potres mozga.
Rekli su da može uskoro otići.
Zašto nisi gledala?
Zašto si otišla prije kraja?
Živim od udaraca!
Isto kao trgovac od prodaje rotkvica!
Bi li supruga trgovca
bježala dok njezin muž prodaje? Je li?!
Znam da si ovdje.
Otvori.
Zašto me ne pustiš unutra?
Zdravo. Dobra večer.
- Hladno je, zar ne? - Nego što.
Najhladniji dan u godini.
Idemo, Maruchan.
Hajde!
Otvori.
Otvorim li, ovo nikad neće završiti.
Tko kaže da mora završiti?
Ako me ne pustiš unutra, onda idemo jesti vani.
Već sam pojela sušenu ribu koju si mi dao.
I ja želim sušenu ribu.
Sušena riba! Sušena...
Tsunako! Daj.
Mislim da bismo sve četiri večeras trebale biti ovdje.
Neka to bude
kao obiteljski sastanak ili nešto.
Želim da svi razgovaramo.
Zar nikad nisi imala neki predosjećaj?
Jučer sam imala čudan san.
Točnije, jutros.
Ja sam nosila trbušni pojas?
Ma daj, to je apsurdno.
Ne moraš zvati za svaku takvu sitnicu.
Čekaj, što?
Ikegami? Sad?
Nema šanse! Mislim...
Sad?
Pa...
Čekaj.
Da. Zvuči dobro. Odmah dolazim.
Dobro, može. Vidimo se. Bok.
NAJAMNINA DOSPIJEVA 25. NE BUČITE NOĆU!
Prekinimo.
Idi kući svojoj mami!
Pođi sa mnom.
Ovakav?
Upoznat ću vas. Ne sramim se.
- Ja se sramim! - Zašto?
Živiš od udaraca, zar ne?
Kao trgovac koji prodaje rotkvice, zar ne?
- Zašto bi te bilo sram? Je li? - Jao! Jesi li poludjela?
Začepi.
Zašto si snužden nakon jednog poraza?
Samo ćeš ležati ovdje dok se ne oporaviš?
Znaš,
otišla sam jer nisam mogla gledati
to koliko si slab.
Kako si mogao pitati zašto me nije bilo?
To me pitaj samo kad nekoga nokautiraš!
Bijedno!
Idi sama!
Ovdje je...
postaja Ikegami.
A ovo je bolnica.
Ideš ovim kamenim stubama,
a kad dođeš do trgovine, na trećem križanju skreni desno.
Ovo je hram. A onda...
Često smo ovako čekale tatu, zar ne?
Da.
U 20 h bismo počele jesti bez njega.
- Tsunako je uvijek potajice jela. - Uvijek je jela s tuđih tanjura.
Voljela je dirati tuđe stvari, a?
Što? Nikad to nisam učinila.
- Pojela bi naše u tren oka. - Točno.
Tata je stigao!
- Dobro došao! - Dobro došao!
Ne morate ustajati.
Kasni li tata uvijek ovako?
Ne kasni.
Rekla je da večera kod kuće.
Takvi su muškarci.
Da zatvorimo kapke?
Da.
Ne znam tko je to napisao, ali...
To stvarno nisi bila ti?
Rekla sam ti da nisam.
- Rekla je da sam ja. - Makiko?
Prvo trebaš vidjeti moj rukopis.
Moj pokojni muž rekao je da je katastrofičniji od kaligrafije.
Pisma uredniku pišu ljudi koji pišu krasopisom.
Ma daj. Nikad to ne bih učinila.
Takikin rukopis nije krasopis, samo je uredan ili možda naivno iskren.
Sakiko!
Vrazi van!
- Oh! - Što?
- Sreća unutra! - Da. Danas je Setsubun.
Vrazi van!
Sreća unutra!
Hej, jeste li obavile ceremoniju bacanja graha?
- Teško je to poslije počistiti. - Takiko sigurno jest.
Što? Nema šanse.
Mama, jesi li bacila grah?
- Što? - Zašto bih ja?
Kupujem grah svake godine.
Budući da ste sve ovdje, hoćemo li ga jesti s misom?
Dobro, idemo.
- Dugo je prošlo. - Zar ne?
Idemo.
- Vrazi van! - Vrazi van!
- Sreća unutra! - Sreća unutra!
Ali ako nijedna od nas nije to napisala, je li to doista slučajnost?
Detalji su bili previše slični.
- Osim broja sestara. - Ne budi cinična!
Sreća unutra!
Misliš li da je tata pročitao novine pa ne želi doći kući?
- Kao bjegunac? - Ma daj!
Sreća unutra.
- Nikad ne znaš! - Vrazi van!
- Vrazi... Ups! - Hej!
Dobro, dosta. Ne pravi nered.
Posljednje bacanje. Vrazi van!
Radije bih da je pobjegao.
Što?
Tko?
Tko je pobjegao?
Hiro. Ali vratio se nakon nekoliko sati.
Današnja su djeca nepredvidiva. Bolje budi oprezna.
Čujem li to vjetar? Zatvorimo prozore.
Dobro.
Baš bude hladno unutra.
Kuća je stara. Takva je gradnja.
Imam pamučne prsluke.
Idemo po njih.
Što sad?
Rekla sam ti za svoj predosjećaj.
Misliš da se namjerava ubiti?
Prvo moj san, a onda novine.
Ako se ne vrati kući, onda...
Nije valjda preljubničko samoubojstvo?
Ne govori to!
Stavi posuđe u sudoper kad završiš.
- Kamen, škare, papir! - To! Hiro će to učiniti.
Isuse, kakva je to buka?
- Trebam ono. Znaš... - Gnječilicu?
Da, to.
Za miješanje upotrijebi štapiće.
To nije za alkoholno piće.
Bit će istog okusa.
Hej, zar nećete bacati grah?
To je obična gnjavaža.
- To je loš stav. - Baš!
Sramotno je tako vikati.
Ma daj, tako nećeš postati uspješan.
Da, nećeš!
Koga briga?
Onda odustani od škole! Preskupa je.
Da, odustani!
Neće mi pomoći bacanje graha.
- To su gluposti. - Što?
Gluposti? Ne obraćaj se tako roditelju.
Halo? Obitelj Satomi.
Ah, ti si.
- Vrazi van! - Ne sad!
Hej, znaš li gdje je gnječilica?
Sreća unutra!
Nikad ovoliko ne kasni.
- Prestani! - Možeš li provjeriti njezin stan?
- To boli! - Njezin stan?
Vrazi van!
Ni ne znam gdje živi.
- Vrazi van! - Reći ću ti.
- Minami Senjuku. - Prestani!
Što? Tiše! Ne čujem je, idioti!
Vrazi van!
Dosta s grahom! Idite na spavanje! Brzo!
Već sam pijan.
- Vrazi van! - Zovi taksi.
Znaš li koliko je sati? Ujutro imam sastanak.
Dogodi li se nešto loše, bit će prekasno.
Molim te.
Gđa Tsuchiya je u bolnici.
U bolnici?
Njezin je sin nastradao.
Čula sam da je njezin muž došao poslije.
- Drži ovo. - Koji vrag?
Što je ovo? Odvratno.
- Evo, Sakiko. - Nemoj da ti moj stol bude spremište.
Oprosti.
Ne mogu se odvažiti da bacim ove starudije.
Što te briga?
Ionako nikad na njemu nisi učila.
Hej! Ne stavljaj stvari na moj!
- Ne možeš samo... - Dosta.
Obje ste odrasle! Smirite se!
Našle smo ih.
Tako već može.
Evo.
- Opa! - Ovo budi sjećanja!
- Vidi ovo. - Ovo je tvoj, Tsunako.
- Ovdje je sve? - Da. Evo tvoga, Makiko.
Takiko!
- Sakiko! - Ovo je moje?
Pojeli su ga kukci!
Dobro se brineš za stvari, mama.
Htjela sam vam ih pokazati budete li se ponašale neprimjereno.
- Mrzila sam ovo nositi. - I ja.
Ali nagrabusile bismo ako ih ne bismo nosile.
Prije spavanja glumile biste Kunisadu Chujija.
Kunisadu Chujija?
Stavile biste ravnalo u pojas poput mača.
- A onda... - Sjećam se!
Ti budi Chuji, a ja njegov sluga.
„Naša zadnja noć na planini Akagi.”
„Ah, guska plače!”
- Preskočila si dio. - Što?
Prije toga nešto kaže o svom rodnom selu Kunisadi.
I onda: „Usamljen sam, ne mogu si pomoći.”
- Da. - Tako je!
A zatim: „Ah, guska plače!”
„Leti prema južnom nebu.”
Gong!
Hej, što je ovo?
Što?
- Lijepo je! - Da!
- Jako lijepo. - To su amajlije.
Nosile ste ih za prvi posjet hramu.
- Tsunako. - Ajme!
Ova je od Makiko.
Nije li njezina ljepša?
Ona je prvorođena. Tata ju je kupio u robnoj kući.
Gdje je moja?
Takiko, ti...
Valjda smo ti dali jednu staru.
S prvim je djetetom sve uzbudljivo. Sa svakim idućim uzbuđenje blijedi.
Rat je tek bio završio. Nije bilo vremena za sve to.
Morali smo nešto jesti.
Ja nisam dobila ništa, a vi se pitate zašto sam cinična.
- Izvoli. Nije važno. - Važno je!
Jako je važno.
- Samo se budale svađaju oko amajlija. - Čekaj...
Idi ti na spavanje, mama.
Kako će spavati uz toliko buke?
- A da sve odemo? - Evo.
Da, idemo spavati.
Hej, zašto ne stavimo pojaseve oko pidžama?
Ne stanem više u to!
Ne staneš? Ah, da.
Imam li dodatne futone?
Dovoljna je deka.
Dobro smo! Zagrijat ćemo sobu.
Pomoći ću.
Mislite li da je Takao otišao?
Da.
Ako se tata ne vrati do jutra,
što ćemo onda?
Trebamo li reći mami?
O onome?
Prestani.
Nisi li ti rekla da žena ne treba ništa poduzimati?
Nisam ja!
Tata je očito pročitao novine, zar ne?
Tko zna.
- Prije je čitao svaku stranicu. - Da.
Ako se nešto dogodi tati,
ti si odgovorna, Makiko.
Rekla sam ti da nisam ja.
Ako nisi ti, tko je onda?
Takiko.
Da sam to zaista ja napisala,
ne bih dizala ovakvu frku.
Kako da to znamo?
Možda nisi mislila da će ga objaviti pa si se uspaničila.
- Je li to u pitanju? - Nazvat ću novine.
- Tražit ću da vidim pismo! - Tiho! Čut će te.
Misliš da ga je mama pročitala?
Vjerojatno ne.
Kako znaš?
Tata je novine iskoristio kao podložak za rezanje noktiju.
Hej, pazi!
Zašto mi to prije nisi rekla?
Nekomu krči u želucu?
Makiko, oblikuješ trokute.
Tako je.
Mama oblikuje cilindre.
Tsunako, tvoj je bubanj.
Tako je.
Udane žene preuzimaju običaje svoje tazbine.
Istina.
- Je li problem što je moj cilindar? - Nipošto.
Tvoj je dobar, Takiko. Vidi se da imaš godine iskustva.
Tata ih je uvijek volio.
I ja ih volim.
Dobro ih je imati kad pije pivo.
Je li dobro?
Naravno. Napravit ću još.
Sakiko. Na bradi ti je...
- Ovdje? - Da.
Gdje bi tata mogao biti?
Čekaj malo.
Tata mi je dao novac.
- Kad? - Kad?
- Danas. - Kad?
Navečer. Dao mi je svoj novčanik.
Doista namjerava umrijeti.
Prestani!
Evo ga!
- Dobro došao! - Dobro došao!
Što ti radiš ovdje u ovo doba?
Ma ništa.
Žele da vodim ured u Osaki.
Trebam razgovarati sa ženom i javiti im do jutra.
- Htio sam to uživo. - Ajme!
Pa trebamo proslaviti!
Čule ste ga.
Hej, prosipaš rižu!
Uđi, brzo.
- U redu! - Dobro!
Bez brige, riječ je o djetetu.
Udario ga je motocikl.
U bolnici je, ali je dobro. Vaš će tata doći kući.
- Hvala Bogu. - Da.
Hej, jesi li ti...
Kakvo iznenađenje.
Kasno je. Sutra ćete biti umorne.
Već je sutra.
Ah, da.
Prehladit ćete se.
Tata je neobrijan.
Muškarcima je teško ujutro.
A žene postanu ispijene.
Svake godine sve više.
Što je to? Neki dar?
Ovo je manga objavljena u novinama.
Što?
Je li tvoja mama napisala ono pismo?
Čekaj!
Ako jest, zašto nije ništa rekla?
Cijeli dan svi su govorili da sam ja.
Pusti to!
Tvoja je mama znala.
Znala je, ali se pravila glupa.
Reći ćemo da si ti to napisala, dobro?
Novine.
Moja ostarjela majka ne zna ništa
i u miru uživa u zlatnim godinama sa svojim mužem.
Mi sestre sad zajedno patimo.
Mogu li žene ostati sretne jedino ako ništa ne poduzmu?
U posljednje vrijeme ne mogu,
a da se to ne zapitam.
Prijevod titlova: Tina Vlakančić