Ó, féltékenység!
Ó, duzzadó düh!
Apa, ne!
Hagyd abba!
Nincs okod meghalni!
Nem teheted ezt!
Anya!
Miért nem avatkozol közbe?
- Engedj be! - Engedj be minket!
- Anya! - Anya!
- Ne! - Apa!
- Jaj, apa! - Miért?
- Apa! - Apa!
Haspánt a pizsamán?
Gyerekként mindannyiunknak viselni kellett.
Anya és apa azt hitték, nem alszunk, ha fázik a hasunk.
És te is felhúztad?
Mindannyian!
Megnéztelek volna négyőtöket, ahogy abban üvöltötök és sírtok.
Mi nem annyira nevettünk rajta.
Pedig ez elég szívtelen dolog. Egyikőtök sem próbálta megállítani?
Szent kötéllel volt elkerítve a szoba.
Nem mehettünk be.
- Értem. Rájöttem valamire. - Mire?
Még ha a saját szüleidről is van szó, akkor sem zavarhatod őket.
Egy részed ezt érzi.
Nem az ő fia, de a gyerek apának hívja,
és több mint hét éve találkozgat ezzel a nővel, igaz?
Egész idő alatt becsapta anyát.
Kicsit durva becsapásnak nevezni.
Nem mondott semmit, ugye?
Szóval becsapta őt.
Nem kellene bánnia a dolgot?
Talán pont azért csapta be, mert bánja.
Ha meg akar halni, vannak más lehetőségek is.
Elhagyhatná, vagy legalább bocsánatot kérhetne, nem?
Gyerekes dolog azt hinni, hogy a halálával minden megoldódik.
A te álmod volt, nem az övé. Nem kritizálhatod érte.
Értem én, de...
Tetszett az anyád reakciója.
Csak ült ott, evett és varrt?
Ez még hozzá képest is túl gondtalan.
Nos, jobb higgadtnak maradni, mint mindenen csak bosszankodni.
A férfiaknak ez...
A legkényelmesebb, mi?
Nem csak a kényelemről szól.
Ez az okosabb hozzáállás.
Ezt csak a férfiak érthetik.
A te álmod volt. Ne rajtam vezesd le!
Mi az?
Az újság.
ASURA
1979. FEBRUÁR
Mondtam, hogy ébresszetek fel hatkor.
- Háromszor is próbáltam! - Hazudsz!
Nem hazudok! Máskor állíts be ébresztőt!
Ezt nem hiszem el.
- Mindig engem hibáztat. - Nem fogok elkészülni.
- Hé! Várd ki a sorod! - Túl sokáig vagy bent!
- Utána én jövök. - Igen.
Miért alszom el folyton a hajam?
- Felébresztettem, ugye? - Igen.
- Készülődjetek! - Oké.
- Telefon! - Anya?
- Anya, telefon! - Anya!
- Telefon! - Ne csak kiabáljatok! Vegyétek fel!
Sok a dolgom reggelente.
- Nekem is. - Én meg eszek.
Mondtam, hogy csináld meg tegnap...
Ki tömi tele ennyire a száját?
Satomi lakás.
Sakiko!
Makiko, hogy tehetted?
Miről beszélsz?
Tudom, hogy mindig én voltam a problémás gyerek.
De akkor is... Üdv!
Bármit is gondolsz rólam, akkor is testvérek vagyunk.
Sakiko?
Négyen vagyunk.
Akkor miért hármat írtál? Miért én lógok ki a sorból?
Miről beszélsz?
Ne játszd a hülyét! Én is olvasom az újságot.
Az újságot? Mi van az újsággal?
Ne csinálj úgy, mintha nem tudnád!
„Az apámnak szeretője van.”
Az apámnak...
Sakiko!
Mi ez az egész?
Akkor nem Makiko volt?
Mi ez a felfordulás korán reggel?
A meccsedről szóló cikkeket kerestem,
de a nővérem olvasói levelére találtam rá.
A levelére?
Csak képzelődöm?
De megtaláltam a te neved is.
Látod? Jinnai Hidemitsu!
- Most nem fogok tudni fókuszálni! - Hé!
A te hibád, ha ilyesmi miatt nem tudsz fókuszálni.
Drágám!
Mindjárt jövök.
Kellene az újság!
Köszönöm.
Mi?
Valami baj van apával?
Nem apával, nagyapával...
Mit keresel itt? Mozgás! Gyerünk! Siess!
Fejezd be a készülődést! Nyomás!
FOGLALT
Mi?
„A testvérek olyanok, mint az egy hüvelyben növő borsószemek.
Ahogy felnőnek, és kikerülnek a héjukból,
az életük és a gondolkodásuk eltávolodik egymástól.
Mi hárman vagyunk lánytestvérek, de szinte sosem járunk össze.
Nemrég azonban megtudtuk,
hogy az idősödő apánk titokban egy másik nővel találkozgat.”
- Indulok. - Szép napot!
OLVASÓI LEVÉL
„Az édesanyám semmit nem tud,
és csendben élvezi a férjével töltött aranyéveit.
- Mi, a testvéreimmel...” - Indulok!
Szép napot!
„...most együtt szomorkodunk.
A férjem is épp életközepi válságon megy át.
A nők tényleg csak úgy maradhatnak boldogok, ha csendben tűrnek?
Mostanában mindennap ez jár a fejemben.”
Bárki azt hinné, hogy te írtad.
Még te is?
Elgondolkodtam rajta, mikor olvastam.
Sosem írtam ilyen levelet. Nem vagyok az a típus.
Ki más írhatta, hogy a férje épp életközepi válságon megy át?
A többiek mind egyedülállók.
Ugyan már!
Még ha így is gondolnám, nem írnám le.
„Írta: egy névtelen, 40 éves háziasszony.”
Tényleg nem te voltál?
- Tudom már! - Hogy?
Majd találkozunk!
Tessék. Egy szuvenír.
Köszönöm.
Most ért haza?
Igen, a szüleimnél jártam.
- A szülei nem Ikegamiban élnek... - Hideg van, nem igaz?
Talán ez az év leghidegebb napja.
IKEBANAISKOLA
Halló?
Makiko!
Úgy tűnik, nem voltál otthon.
Nem voltam sehol.
Miért hívsz ilyen korán?
Nővérem.
Mindig jól mentek a fogalmazások, de most felülmúltad önmagad.
Még Takaót is lenyűgözte.
Azt mondta, elmehetnél írónak.
Miről beszélsz?
Nem olvastad a reggeli újságot?
Mi?
Dehogynem. Nyilván!
A jövőben szólj nekünk is, mielőtt ilyesmit tennél!
Egyedül neked mondtam el,
hogy gyanakszom Takaóra.
Nem én írtam.
Ami még fontosabb, nem lesz ebből baj?
Ikegamiba is ez az újság megy.
Jaj, ne!
Hé, szanaszét szórod.
Ez jó lesz.
Tessék.
Jól van.
Hű!
Itt van.
A férfiköröm kemény. Fáj, ha rálép az ember.
A körmöknek nincs neme.
Dehogynincs.
OLVASÓI LEVÉL
Tényleg nem tudsz semmit.
Oké. Jaj, ez fájt!
CSENDBEN TŰRNI
Helló!
Köszönöm a sokéves szolgálatodat.
Nem, én köszönöm. Öröm volt.
A virágaid nagyon népszerűek voltak.
Sajnálom, hogy így alakult.
Ebben az üzletágban a február mindig nehéz hónap.
Nem csökkenthetünk az ételek árán.
Virágot mégsem ehetünk.
Ez egy felettébb sajnálatos helyzet.
Egy kicsit szégyellem magam.
Szóval,
tessék.
Nem kellett volna. Meg sem érdemlem a kedvességüket.
Hogy? Ez csak a szokásos havi fizetésed.
Ja...
Köszönöm.
Ebben az esetben visszakérhetném a vázát, amit kölcsönadtam?
Azt hiszem, a konyhában van.
Sajnálom, hogy ilyen sokáig nálam maradt.
Kerestem valami búcsúajándékot, de nem találtam semmit.
Szereted a szárított halat?
A kedvencem!
Örülök.
Egy szuvenír, amit a férjem hozott egy Izuban tett golftúráról.
Értem.
Nem bánja, ha az enyém lesz, uram?
Csak nyugodtan!
Azta!
Nincs szükségem a kifogásaidra.
Ha ki akarsz rúgni, máshogy is megtehetted volna.
Tsunako?
Szóval Makiko elmondta.
Mit?
Nem vagyok gyerek. Nem kell idáig jönnöd, hogy kioktass!
Miről beszélsz? Te mondtad, hogy jöhetek ide.
Micsoda?
Sensei!
Köszönjük, hogy ajánlottad a helyet.
Jaj!
Nem mondta a sógorod, hogy foglalt nálunk egy asztalt?
Igen.
A sógornője sokat segített nekünk.
Elkészült az asztala.
Ez jellemző rád, Tsunako!
Felejtsd el az egészet, oké?
Híres vagyok a rossz memóriámról.
Üzleti megbeszélés lesz?
Nem, magánügy.
- Akkor viszont... - Nem, tökéletes az időzítés!
- Csatlakozz hozzánk! - Mi?
Te is ismered őket.
Kiket?
Az apámat és azt a nőt?
Szeretnék én lenni az, aki ezt megcsinálja,
de nem ma.
Takikóról és a nyomozóról van szó.
Akit felbérelt, hogy apa után nyomozzon?
Katsumatának hívják, és mikor Takikóról van szó, ő...
Komolyan?
Vannak férfiak, akiknek tetszik?
Ha közelről megnézed, szép arca van.
Elnézést!
Megérkezett a vendége.
- Ülj le ide! - Üdvözlöm, kedves vendég!
Értem már!
Szóval itt csinálod az ikebanát.
Köszönöm a támogatást.
Mennyit fizetnek? Az ételeken felül?
Ne kérdezz ilyesmit egy ilyen boldog összejövetelen!
- Tessék? - Tsunako!
- Várjunk! - Megérkezett a vendég.
Jöjjön beljebb! Itt a helye.
- Bocsánat, hogy idehívtam. - Semmi baj.
Üljön le!
Hadd vegyem azt el!
- Tessék. - Bocsánat.
Mit is mondhatnék?
Úgy tűnik, sokkal tartozunk önnek.
Ő Takiko nővére.
Igen, Tsunakónak hívnak.
- Tsunako? - Mint „Yokozuna”.
Ugyan! Egy nő ne hasonlítsa magát egy szumóshoz!
Maga pedig...
Valamilyen „Mata”, igaz?
Katsumata.
Melyik „Katsu”?
A „győzelem”.
- És a „Mata”? - A „megint”.
Értem.
Hány testvére van?
Ami a testvéreket illeti...
Nem tartozik rád.
Miért?
Takao, nem azt mondtad,
hogy apa ügyéről akarsz beszélni?
Így igaz.
Akkor beszéljünk arról!
Ugyan! Ez nem a könyvtár. Nem kell követnünk az előírásokat.
Igyunk egy kis bort, amíg beszélgetünk.
Nem szeretem az ilyesmit.
Takiko, ha ilyen karót nyelt maradsz...
- Nem kellek senkinek. Tudom. - Hagyjátok abba! Mindketten.
Ez az egész olyan...
Elnézést!
Katsumata úr és köztem
pénzügyi...
Nos, nem „pénzügyi”...
De üzleti kapcsolat van.
Nehogy félreértsék. Igaz?
Igen.
Ez elég szerény válasz volt.
Mindig így beszél.
Katsumata úr,
mondja meg nekik, hogy zavarná, ha félreértenék a dolgot.
Igen.
Persze azt is elmondhatja, ha nem zavarja.
De... zavar.
Valóban?
Érdeklődöm valaki iránt.
- Valaki más iránt? - Igen.
És ő... milyen ember?
Kedves ember.
Kedves? Hát...
Kedves ember, mi?
Szóval, a találkozó...
Dolgom van. Jobb, ha indulok.
Taki... Takiko!
Ja, igen.
Elnézést!
Ez a magáé.
- Bocsásson meg! - Nem, semmi baj.
- Biztos? - Minden rendben?
MASUKAWA ÉTTEREM
Takiko!
Várjon!
Jöjjön vissza!
Takiko!
Amit az előbb mondtam, hazugság volt.
Hall engem?
Nos...
ÉRDEKEL
KEDVELEM
SZERETEM
BOLOND
MEG TUDOD CSINÁLNI! JAPÁN BAJNOK LESZEL!
Minden rendben lesz.
Veled vagyok. Nincs miért aggódnod.
Ki mondta, hogy aggódom?
Az első menetben kiütöm a szerencsétlent.
Anyával együtt fogunk szurkolni neked.
Az anyád is jön?
Előtte is szerette a bokszot.
Értem.
És téged is kedvel.
Ha ezt csináljuk,
veszíteni fogsz.
Már ez is elég.
MINAMI SENZOKU
Yoko azt mondja, diétázik, és nem hajlandó reggelizni.
- Jaj, ne! - Mégis megjelenik, amikor éhes lesz.
Még egy csészével.
Tényleg?
Mióta szereted ennyire a teát?
Szeretem, ha mások készítik el.
Van időd maradni még?
Takaónak ma megbeszélése lesz,
és csináltam vacsorát Hirónak és Yokónak, mielőtt eljöttem.
Mi az?
Az esti újság.
Későn jön.
Régen hamarabb jött.
Talán lecserélték a személyzetet?
Elmenjek szusiért?
Jó lesz, ami itthon van.
Apa későn ér haza?
Nemsokára itt lesz.
Dolgozik ma, ugye?
Mindig ilyen korán jön haza?
Nem szeret máshol enni.
Hova tegyem az újságot? A reggeli újság mellé?
- A reggeli? - Igen.
Igen. Apád azon vágta ma reggel a lábkörmét.
Szőnyegnek használtátok?
Tudod, az újság arra való, hogy elolvassuk.
Ha nagyobb betűket használnának...
Bár lenne olyan újság, ami kifejezetten időseknek készült!
Hova mész?
A sarki boltba. Elfogyott a yuzu.
Majd én megyek.
Nem, tartozom nekik 50 jennel még tegnapról.
Hátra!
Védekezz!
Klincs!
- Gyerünk! - Támadj már, te szerencsétlen!
Hogy megy neki?
Fogalmam sincs.
Szerintem vesztésre áll.
Idő! Csengettek!
Hé! Mégis mit csinálsz? Mi?
A francba! Ülj le! Szedd össze magad!
Mondom, nyugodj le! Érted? Idióta.
A fogvédőd. Ez az.
Vizet!
Jól van. Lassan!
Jól van. Oké.
- Jinnai! - Ez az.
- Jinnai! - Lassíts, oké?
Ne próbáld egyedül csinálni! Figyelj!
Jinnai!
- Segédek ki! - Jinnai!
Menjünk!
Hetedik menet!
Adj bele mindent! Ne veszítsd el a fejed! Oké? Gyerünk!
Ez az! Gyerünk!
Gyerünk! Gyakorolj rá nyomást!
Támadás! Kizökkentetted.
Klincs!
Védekezz! Figyelj oda!
Klincselés!
Agyrázkódást kapott.
Egy kis pihenés után elmehet.
Miért nem nézted?
Miért mentél el a vége előtt?
Az a munkám, hogy megütnek!
Ugyanolyan, mintha egy bolti eladó lennék!
A boltos felesége
vajon elfutna, miközben a férje épp elad valamit? Mi?
Tudom, hogy bent vagy.
Nyisd ki!
Miért nem engedsz be?
Helló! Jó estét!
- Hideg van, nem igaz? - Igen, így van.
Az év leghidegebb napja.
Menjünk, Maruchan!
Gyerünk! Nyisd ki!
Ha megteszem, sosem lesz vége.
Miért kellene véget érnie?
Ha nem engedsz be, akkor együnk máshol!
Már megettem a szárított halat, amit adtál.
Én is azt akarok.
Szárított hal! Szárított...
Tsunako! Ugyan már!
Ha lehet, szeretném, ha mind a négyen itt lennénk ma este.
Mintha
egy családi összejövetel lenne.
Beszélni akarok veletek.
Volt már valaha valami fura előérzeted?
Tegnap furcsát álmodtam.
Pontosabban ma reggel.
Haspánt? Én?
Ugyan, ez nevetséges!
Nem kell minden ilyen apróság miatt felhívnod.
Várj, micsoda?
Ikegamiba? Most?
Kizárt! Vagyis...
Most?
Hát...
Várj!
Igen. Jól hangzik. Nemsokára ott leszek.
Oké, értem. Szia!
A BÉRLETI DÍJ 25-ÉN ESEDÉKES ÉJSZAKA NE HANGOSKODJANAK!
Szakítsunk!
Rohanj haza az anyádhoz!
Gyere te is!
Ilyen kinézettel?
Bemutatlak nekik. Nem szégyellem.
- Én szégyellem! - Miért?
Az a munkád, hogy megütnek, nem?
Ugyanolyan, mintha egy bolti eladó lennél.
- Akkor meg miért szégyelled? - Hé! Elment az eszed?
Fogd már be!
Miért vagy magad alatt egyetlen vereség után?
Itt fogsz ücsörögni, amíg fel nem épülsz?
Tudod,
azért mentem el, mert nem bírtam nézni,
hogy milyen gyenge vagy.
Szóval hogy kérdezheted tőlem, hogy miért nem voltam ott?
Majd akkor kérdezd ezt, ha KO-val kiütsz valakit!
Szánalmas!
Menj egyedül!
Ez itt
az ikegamis hely.
Ez pedig... a kórház.
Végigmész a kőlépcsőkön,
és amikor a bolthoz érsz, a harmadik utcán jobbra fordulsz.
Ez itt a templom. Aztán...
Sokszor vártunk így apára, ugye?
Igen.
Mikor nyolc óra lett, elkezdtünk enni nélküle.
Tsunako mindig lopott belőle.
Nem bírta ki, hogy ne nyúljon más tányérjához.
Más tányérjához, mi?
Micsoda? Sosem csináltam ilyet.
- Mielőtt észbe kaptunk, elfogyott. - Igen.
Hazaért apa!
- Üdv itthon! - Üdv itthon!
Nem kell felállni.
Apa mindig ennyit késik?
Nem, nem mondanám.
Azt mondta, itthon vacsorázik.
A férfiak már csak ilyenek.
Becsukjuk a zsalukat?
Igen.
Nem tudom, ki írta, de...
Tényleg nem te voltál?
Mondtam, hogy nem.
- Rám akarta kenni. - Makiko?
Látnod kellene a kézírásomat.
A néhai férjem szerint inkább katasztrófa volt, mint írás.
Azok írnak olvasói levelet, akik tanulták a szépírást.
Ugyan! Én sosem tennék ilyet.
Takiko kézírása nem szakszerű, csak rendezett. Vagy naivan őszinte.
Sakiko!
Ördögök kifelé!
- Jaj! - Mi?
- Szerencse befelé! - Tényleg. Ma Setsubun van.
Ördögök kifelé!
Szerencse befelé!
Ti is részt vettetek a babdobálásban?
- Szörnyű utána feltakarítani. - Takiko biztos csinálta.
Mi? Kizárt!
Anya, te dobtál babot?
- Tessék? - Miért tenném?
Minden évben megveszem hozzá a babot.
Mivel mind itt vagytok, ne együk meg misóval?
Oké, csináljuk!
- Olyan rég volt. - Ugye?
Gyerünk!
- Ördögök kifelé! - Ördögök kifelé!
- Szerencse befelé! - Szerencse befelé!
De ha egyikünk sem írta, tényleg csak véletlen egybeesés lenne?
Értem én, de a részletek túl hasonlóak voltak.
- Kivéve a testvérek számát tekintve. - Ne légy cinikus!
Szerencse befelé!
Vajon apa olvasta az újságot, és nem akar hazajönni?
- Megszökött? - Ugyan!
Szerencse be!
- Sosem lehet tudni! - Ördögök kifelé!
- Ördögök... Hoppá! - Hé!
Ne csináljunk rendetlenséget!
Egy utolsó. Ördögök kifelé!
Jobban tenné, ha megszökne.
Micsoda?
Ki?
Ki szökött meg?
Hiroo. De pár óra múlva hazajött.
A mai gyerekek kiszámíthatatlanok. Óvatosnak kell lenned.
Hé, szelet hallok? Csukjuk be az ablakokat!
Igen.
Gyorsan kihűl ez a ház.
Jó régi. Így építették.
- Nincsenek mellények a tatami szobában? - Felhúzzuk őket.
Mi történik?
Meséltem az előérzetemről, ugye?
Szerinted meg akar halni?
Először az álmom, aztán meg az újság.
Ha nem jön haza, akkor...
Együtt menekülhettek öngyilkosságba?
Ne mondj ilyet!
Tegyétek a tányérokat a mosogatóba, ha végeztetek.
- Kő, papír, olló! - Hé! Hiroo csinálja.
Jézus, mi ez a hangzavar?
- Kell az az izé. Tudod... - A törőfa?
Igen, az.
Ha össze akarod keverni, használj pálcikát!
Az nem amazakéhoz való.
Ugyanolyan íze lesz.
Hé, nem akartok babot dobálni?
Az egész egy szenvedés.
- Ez elég rossz hozzáállás. - Igen, rossz!
Idegesítő az a sok kiabálás.
Ugyan! Így sosem előrébb jutni.
Nem, nem fogsz!
Kit érdekel?
Akkor hagyd ott az előkészítőt! Egy vagyonomba kerül.
Igen, hagyd ott!
Nem a babtól fogok előrébb jutni.
- Ez hülyeség. - Mi?
„Hülyeség”? Ne beszélj így az apáddal!
Halló? Satomi lakás.
Te vagy az.
- Ördögök kifelé! - Ne most!
Hé, tudod, hol van a törőfa? A törőfa.
Szerencse be!
Sosem késett még ennyit.
- Hagyd abba! - Nem néznél el a nő lakásához?
- Ez fájt! - A lakásához?
Ördögök kifelé!
Azt sem tudom, hol van.
- Ördögök kifelé! - Elmondom.
- Minami Senjuku, Ota. - Állj!
Maradjatok csöndben! Nem hallom a telefont, idióták.
Ördögök kifelé!
Elég a babokból! Nyomás lefeküdni!
Már ittam.
- Ördögök kifelé! - Hívj taxit!
Tudod, mennyi az idő? Reggel megbeszélésem lesz.
Ha valami rossz dolog történik, már túl késő lesz.
Kérlek!
Tsuchiya kisasszony a kórházban van.
A kórházban?
A gyerekét baleset érte.
Hallottam, hogy a férje később rohant haza.
- Fogd ezt meg! - Mi a franc?
Ez meg mi? Undorító.
- Tessék, Sakiko. - Hé, ne az asztalomra pakoljatok!
Ne haragudj!
Nem tudom kidobni ezt a sok régi dolgot.
Miért érdekel?
Amúgy sem használtad tanulásra.
Hé! Ne az enyémre pakolj!
- Nem teheted... - Ebből elég!
Mindketten felnőtt nők vagytok! Hagyjátok abba!
Oké, megvannak.
Ez a beszéd.
Lássuk csak!
- Azta! - Micsoda emlékek!
- Ezt nézd! - Ez itt a tiéd, Tsunako.
- Mindenkié megvan? - Igen. Itt a tiéd, Makiko.
Takiko!
- Sakiko! - Ez az enyém?
Szétrágták a molyok.
Jól vigyázol a dolgokra, anya.
Gondoltam, ha rossz útra tértek, megmutatom nektek ezeket.
- Utáltam ezt hordani. - Én is.
De ha nem húztuk fel, bajba kerültünk.
Lefekvés előtt mindig eljátszottátok a Kunisada Chujit.
- Kunisada Chujit? - Mit?
Vonalzót tettetek a haspántotokba, mintha kard lenne.
- És aztán... - Emlékszem!
Te leszel Chuji. Én meg a szolgája.
„Az utolsó éjszakánk az Akagi-hegyen.”
„Jaj, gágog egy liba...”
- Előreugrottál. - Mi?
Előtte mond valamit a szülőfalujáról, Kunisadáról.
Majd pedig, hogy „Magányosnak érzem magam.”
- Igen. - Tényleg!
Aztán jön, hogy „Gágog egy liba.”
„Elrepül a déli ég felé.”
Gong!
Hé, ez meg micsoda?
Mi?
- De szép! - Igen!
- Nagyon szép. - Ezek talizmánok.
Az első szentélylátogatáskor viseltétek.
- Tsunako. - Azta!
Ez Makikóé.
Hé, az övé nem szebb?
Mivel ő volt az első gyerek, az apátok egy áruházban vette.
Hol az enyém?
Takiko, te...
Biztos újra felhasználtuk.
Az első gyerek még újdonság, de... mindegyiknél egyre csökken a lelkesedés.
Akkor ért véget a háború. Nem volt idő ilyesmire.
Mindenkit jól kellett lakatni.
Én egyet sem kaptam. És csodálkoztok, hogy cinikus vagyok.
- Tessék. Nem számít. - Dehogynem!
De. Nagyon is számít.
- Csak bolondok veszekednek talizmánokon. - Hé, várj...
Feküdj le nyugodtan, anya!
Hogy tudna aludni ekkora hangzavarban?
- Feküdjünk le mind? - Tessék.
Igen, aludjunk!
Hé, miért nem tesszük fel a haspántokat a pizsamánkra?
Nem fog rám jönni!
Nem? Tényleg nem fog.
Van extra futonmatrac?
Egy takaró is megteszi.
Majd felmelegítjük a szobát.
Segítek.
Szerintetek odament Takao?
Igen.
Ha apa nem jön haza reggelig,
mit csináljunk?
Elmondjuk anyának?
A „tudjuk, mit”?
Hagyd abba!
Nem te vetetted fel, hogy talán egy nőnek nem kellene nagy port kavarnia?
Nem én voltam!
Apa biztos olvasta az újságot, nem?
Ki tudja?
- Régen minden oldalt elolvasott. - Igen.
Ha történik valami apával,
akkor az a te hibád lesz, Makiko.
Mondtam, hogy nem én voltam.
Ha nem te, akkor mégis ki?
Takiko!
Ha tényleg én írtam volna,
nem csinálnék ekkora felhajtást.
Honnan tudhatnánk?
Talán nem hitted, hogy nyomtatásba kerül, és bepánikoltál.
- Nem lehet? - Felhívom az újságot.
- Elkérem a kéziratot! - Csendet! Meg fogja hallani.
Szerintetek anya olvasta?
Valószínűleg nem.
Miből gondolod?
Mielőtt elolvashatta volna, apa az újságon vágta a lábkörmét.
Óvatosan!
Miért nem mondtad előbb?
Valakinek korgott a gyomra?
Makiko, te háromszögeket csinálsz.
Igen.
Anyáé nem henger alakú volt?
- Tsunako, a tiéd meg hordó alakú. - Igen.
A házas nők átveszik a férjük családjának stílusát.
Ez így van.
- Az enyém hengeres. Az baj? - Egyáltalán nem.
Jól csináltad, Takiko. Látszik, hogy több éves tapasztalatod van.
Az apátok ezt mindig szerette.
Én is.
Jó, ha van itthon, amikor sört iszik.
Jó lett?
Igen. Csinálok még.
Sakiko. Az álladon...
- Itt? - Igen.
Hol lehet már apa?
Várjunk!
Apa... adott nekem pénzt.
- Mikor? - Mikor?
- Ma. - De mikor?
Este. Odaadta a pénztárcáját.
Tényleg meg akar halni.
Hagyd abba!
Megjött!
- Üdv itthon! - Üdv itthon!
Mit keresel itt ilyen későn?
Semmiség.
Én fogom vezetni az oszakai irodát. Megkértek, hogy beszéljek a feleségemmel.
- És nem telefonon akartam... - Egek!
Ezt meg kell ünnepelni!
Hallottátok.
Hé, elszórjátok a rizst!
Gyere csak be!
- Igen! - Oké!
Ne aggódjatok, a gyerekről van szó.
Elütötte egy motoros.
Kórházban van, de semmi baja. Apátok haza fog jönni.
- Hála az égnek! - Igen.
Hé, te...
Ez aztán a meglepetés!
Ha nem alszotok, holnap fáradtak lesztek.
Már holnap van.
Ja, tényleg.
Meg fogtok fázni.
Apa nem borotválkozott.
A férfiaknak nehezen indul a reggel.
A nők viszont lefogynak.
Minden évben egyre jobban.
Mi ez? Valami kiegészítő ajándék?
Ez a négypaneles manga az újságból.
Micsoda?
Az anyád írta azt a levelet?
Várj!
Ha ő volt az, miért nem mondott valamit?
Egész nap mindenki azt mondta, hogy én voltam.
Hagyd!
Szóval tudott róla.
Tudta, de titokban tartotta.
Azt mondjuk, hogy te írtad. Oké?
Az újság!
TAKEZAWA KOTARO
„Az édesanyám semmit nem tud,
és csendben élvezi a férjével töltött aranyéveit.
Mi, a testvéreimmel most együtt szomorkodunk.
A nők tényleg csak úgy maradhatnak boldogok, ha csendben tűrnek?
Mostanában mindennap
ez jár a fejemben.”
A feliratot fordította: Laczkó-Simon Emese