Vai, gelozie!
Vai, furie fără margini!
Tată, nu!
Încetează!
Nu ai de ce să mori!
Nu poți!
Mamă!
De ce nu-l oprești?
- Lăsați-ne să intrăm! - Lăsați-ne!
- Mamă! - Mamă!
- Nu! - Tată!
- De ce?
- Tată! - Tată!
Cu brâu peste pijama?
Eram obligate să le purtăm în copilărie.
Părinții credeau că nu dormim dacă ne e frig la burtă.
Deci îl și purtai?
Toate îl purtam!
Mi-ar fi plăcut să vă văd țipând și plângând cu brâul pe voi.
Nu era nimic de râs.
Totuși, a fost destul de crud. Niciuna n-ați încercat să-l opriți?
Zona era izolată cu frânghie sfântă.
Nu puteam intra.
Înțeleg. Mi-am dat seama.
Chiar dacă sunt părinții tăi, nu te poți amesteca între doi soți.
O parte din tine simte asta.
Nu e fiul lui, dar puștiul îi spune tati,
iar el se vede cu acea femeie de peste șapte ani, așa-i?
A mințit-o pe mama în tot acest timp.
E cam dur să-i spui minciună.
N-a zis nimic, nu?
Deci a mințit-o.
N-ar trebui să aibă remușcări?
Poate a mințit-o fiindcă are remușcări.
Dacă e dispus să moară, sunt alte opțiuni.
S-ar putea despărți de ea sau măcar să-și ceară scuze, nu?
E copilăresc să te gândești că moartea lui ar rezolva totul.
Tu ai visat asta, nu el. Nu-l poți critica pe el pentru asta.
Înțeleg, dar...
Mi-a plăcut reacția mamei tale. A continuat să mănânce și să coasă.
Chiar și pentru ea, asta e o nepăsare prea mare.
E mai bine să fii calm decât să te agiți din orice motiv.
Pentru bărbați, asta e...
Cel mai convenabil, nu?
Nu e doar convenabil.
Așa e mai inteligent să fii.
Doar bărbații se bucură de logica asta.
A fost visul tău. Nu te răzbuna pe mine.
- Ce e? - Ziarul.
ASURA
FEBRUARIE 1979
Ți-am zis că trebuia să mă trezesc la 6:00.
- Am încercat de trei ori! - Minți!
Nu mint! Pune-ți ceasul să sune!
Nu-mi vine să cred!
- Mereu dă vina pe mine. - N-o să termin la timp.
- Așteaptă-ți rândul! - Durează prea mult!
- Eu urmez. - Da.
De ce mă trezesc mereu ciufulit?
- Eu am trezit-o, nu? - Da.
- Pregătește-te repede! - Bine.
- Telefonul! - Mamă?
- Mamă, telefonul! - Mamă!
- Telefonul! - Nu mă tot strigați. Răspundeți!
Sunt ocupată dimineață.
- Și eu. - Eu am gura plină.
Ți-am zis să-ți faci temele...
Cine își umple gura așa tare?
Reședința Satomi.
Sakiko!
Makiko, cum ai putut?
Cum adică?
Știu că eu am fost mereu copilul-problemă.
Dar totuși... Bine ați revenit!
Orice ai crede despre mine, suntem totuși surori.
Sakiko?
Suntem patru surori.
De ce ai scris trei? De ce sunt eu cea exclusă?
Despre ce vorbești?
Nu face pe proasta. Până și eu primesc ziarul.
Ziarul? Ce e cu ziarul?
Nu te mai preface că nu știi!
„Tatăl meu are amantă.”
Tatăl meu are aman...
Sakiko!
Despre ce e vorba?
Deci n-a fost Makiko?
Ce e cu agitația asta de dimineață?
Căutam articole despre lupta ta
și am dat peste o scrisoare a soră-mii.
Scrisoare?
Îmi imaginez doar?
Dar ți-am găsit numele.
Vezi? Hidemitsu Jinnai!
Nu-mi afecta concentrarea!
Stai!
E vina ta dacă îți pierzi concentrarea pentru așa ceva!
Scumpule!
Ies imediat.
Am nevoie de ziar!
Mersi.
S-a întâmplat ceva cu tata?
Nu cu tata, ci cu bunicul...
Ce faci? Mișcă-te. Haide! Grăbește-te!
Termină-te de pregătit. Hai!
BAIE OCUPATĂ
„Surorile sunt ca boabele de mazăre care cresc în aceeași păstaie.
Când se maturizează și ies din carapacea lor,
stilul lor de viață și modul de gândire se despart.
Provin dintr-o familie cu trei surori, dar nu ne întâlnim aproape niciodată.
Totuși, recent am descoperit
că tatăl nostru bătrân se vede în secret cu altă femeie.”
- Am plecat. - O zi bună!
POȘTA REDACȚIEI
„Mama mea bătrână nu știe nimic
și se bucura în liniște de bătrânețe alături de soțul ei.
- „Noi, surorile...” - Am plecat!
O zi bună!
„...suspinăm acum împreună.
Și soțul meu e în pragul crizei vârstei mijlocii.
Oare femeile pot fi fericite doar dacă trăiesc fără să facă valuri?
În ultima vreme, nu pot să nu mă întreb asta.”
Oricine ar crede că tu ai scris-o.
Inclusiv tu?
Când am citit-o, am stat puțin pe gânduri.
N-aș scrie niciodată o scrisoare deschisă. Nu e genul meu.
Cine altcineva ar scrie că soțul ei e în pragul crizei vârstei mijlocii?
Surorile tale sunt singure.
Nu mă lua cu asta. Chiar dacă aș gândi-o, n-aș scrie-o.
„Semnat, casnică anonimă de 40 de ani.”
Chiar n-ai scris-o tu?
Știu!
Pe data viitoare!
Poftim un suvenir.
Mulțumesc.
Vii de la drum?
Da, am fost la părinții mei.
- Ei nu locuiesc în Ikegami... - E frig, așa-i?
Poate cea mai friguroasă zi din an.
ȘCOALA DE IKEBANA
Vin!
Alo?
Makiko.
Văd că ai ieșit devreme.
N-am ieșit nicăieri.
De ce suni așa devreme?
Surioară.
Mereu te pricepeai la eseuri, dar acum te-ai întrecut.
A fost impresionat și Takao.
A zis că poți fi scriitoare.
Despre ce vorbești?
N-ai citit ziarul de dimineață?
Sigur că da. Evident!
Pe viitor, ar trebui să vorbești cu noi înainte să faci ceva.
Doar ție ți-am spus
că îl suspectez pe Takao.
Nu eu am scris-o.
Mai important, e în regulă asta?
Și Ikegami primește ziarul.
Nu!
Faci mizerie.
Așa.
Poftim!
Da.
Vai, mie...
Poftim.
Unghiile bărbaților sunt tari. Doare când calci pe ele.
Nu sunt unghii de bărbați și de femei.
Ba sunt.
POȘTA REDACȚIEI
Chiar nu știi nimic.
Bine. Asta a durut.
SĂ FACI VALURI
Bună!
Mulțumesc pentru anii de serviciu.
Nu, eu mulțumesc. Plăcerea a fost a mea.
Florile tale au fost foarte populare, să știi.
Regret că trebuie să fie așa.
În domeniul nostru, februarie e mereu o lună grea.
Un restaurant nu poate reduce costurile cu mâncarea.
Până la urmă, nu poți mânca flori.
E o situație regretabilă.
Sincer, mi-e cam rușine.
În orice caz,
poftim.
Nu trebuia. Nu merit atâta bunătate.
E doar plata pe luna asta.
Mulțumesc.
În cazul ăsta, îmi dați vaza pe care v-am împrumutat-o?
Cred că e în bucătărie.
Scuze că am păstrat-o atâta timp.
Am căutat un cadou de despărțire, dar nu aveam mare lucru.
Îți place peștele uscat?
E preferatul meu.
Ce bine!
E un suvenir cumpărat de soțul meu într-o excursie în golf, la Izu.
Înțeleg.
Nu vă deranjează, domnule?
Te rog, e al tău.
N-am nevoie de scuzele tale.
Dacă voiai să mă concediezi, existau alte metode.
Tsunako?
Deci ți-a spus Makiko.
Ce?
Nu sunt copil. Nu trebuia să vii până aici ca să-mi ții o predică!
Despre ce vorbești? Tu mi-ai spus să vin aici.
Ce?
Sensei!
Mulțumim că ne-ai adus clienți.
Vai, mie!
Nu ți-a spus cumnatul tău că a făcut o rezervare?
Așa e.
Sora ta a făcut multe pentru noi.
Masa e pregătită.
E tipic pentru tine, Tsunako!
Uită totul, da?
Toată lumea știe că uit repede.
E o întâlnire de afaceri?
Nu, e ceva personal.
- În cazul ăsta, o să... - Nu, e momentul perfect!
- Stai cu noi. - Ce?
Îmi vei recunoaște oaspeții.
Cine sunt?
Tata și femeia aia?
Mi-ar plăcea mie să reușesc asta,
dar nu azi.
E vorba de Takiko și de detectivul ăla.
Cel pe care l-a angajat să-l cerceteze pe tata?
Îl cheamă Katsumata, iar în ce-o privește pe Takiko, e...
Serios? Sunt bărbați cărora le plac fetele ca ea?
Dacă te uiți bine, are o față frumoasă.
Scuzați-mă.
A venit musafirul dv.
- Ia loc aici. - Bun-venit, dragă clientă!
Înțeleg.
Deci aici ai făcut ikebana.
Mulțumesc că ai venit.
Cu cât te plătesc? În afară de materiale?
N-ar trebui să pui așa întrebări într-o ocazie fericită.
- Ce? - Tsunako!
- Stai puțin. - A venit musafirul dv.
Intră! Locul tău e aici.
- Scuze că ți-am luat din timp. - Deloc.
- Ia loc. - Dați-mi voie să vă iau haina.
- Așa. - Scuze.
Ce pot să spun?
Se pare că vă datorăm multe.
E sora mai mare a lui Takiko.
Da, numele meu e Tsunako.
- Tsunako? - „Tsuna” ca „Yokozuna”.
Haide, o femeie ar trebui să spună că „Tsuna” e simbolul pentru „odgon”.
Iar dv. sunteți...
Ceva cu „Mata”, nu?
Katsumata.
Care „Katsu”?
Cel pentru „victorie”.
- Și „Mata”? - Cel folosit pentru „din nou”.
Înțeleg.
Câți frați aveți?
Cât despre frați...
Nu e treaba ta.
De ce?
Takao, nu ai spus
că vrei să discutăm cazul tatălui nostru?
Așa e.
Atunci, să vorbim despre asta.
Haide, că nu suntem la bibliotecă. Nu respectăm o procedură.
Nu? Hai să bem niște vin cât vorbim.
Nu-mi plac chestiile astea!
- Takiko, dacă vei fi tot așa încordată... - Va fi vai de mine! Știu.
Ajunge! Încetați amândouă.
Totul e cam...
Scuzați-mă.
Eu și dl Katsumata
avem o relație financiară...
Ei bine, nu „financiară”.
Avem o relație de afaceri.
Să nu-și facă o idee greșită. Nu?
Da.
Neconvingător răspuns.
Așa vorbește mereu.
Dle Katsumata,
spune-le că te va deranja dacă își fac o idee greșită.
Da.
Desigur, ne poți spune și dacă nu te deranjează.
Dar... mă deranjează.
- Ce? - Da?
Mă interesează cineva.
Altcineva?
Da.
Ce fel de persoană?
Un om bun.
Bun? Păi...
Un om bun.
Deci... întâlnirea...
Am treabă. Mai bine plec înapoi.
Taki... Takiko!
Da.
Scuzați-mă.
Ar trebui să luați asta.
- Iertați-mă. - Nu, sunt bine.
- Sigur? - Totul e în regulă?
RESTAURANTUL MASUKAWA
Takiko!
Stai!
Vino înapoi!
Takiko!
Ce am spus adineauri a fost o minciună.
Mă auzi?
INTERESAT
PLACE
IUBIRE
NEGHIOBULE
FĂ-O! DEVINO CAMPIONUL JAPONIEI!
Va fi bine.
Sunt cu tine. N-ai de ce să-ți faci griji.
Cine a zis că-mi fac griji?
Îl voi doborî pe pămpălău într-o rundă.
Eu și mama îți vom face galerie.
Vine și mama ta?
Nu i-a displăcut niciodată boxul.
Înțeleg.
Nici pe tine nu te displace.
Ține-o tot așa
și o să pierzi.
E de ajuns așa.
MINAMI SENZOKU
Yoko spune că ține regim și refuză să mănânce micul-dejun.
- Nu. - Dar vine la mine când îi e foame.
Încă o ceașcă.
De când îți place atât de mult ceaiul?
E bun când îl face altcineva.
Ai timp să te relaxezi aici?
Takao are o întâlnire diseară
și am pregătit cina pentru Hiroo și Yoko înainte să plec.
Ce e?
Ziarul de seară.
E foarte târziu.
Înainte venea mai devreme.
Poate au alți angajați?
Să cumpăr sushi?
E bine orice ai aici.
Tata va întârzia acasă?
Ar trebui să ajungă imediat.
Azi e la muncă, nu?
Mereu se întoarce așa devreme?
Păi, nu-i place să mănânce în oraș.
Unde să pun ziarul? Lângă ediția de dimineață, poate?
- Ediția de dimineață? - Da.
Da. Tatăl tău și-a tăiat unghiile de la picioare pe el dimineață.
L-ai folosit ca suport?
Ziarele se citesc, să știi.
Dacă ar tipări cu litere mai mari...
Măcar dacă ar exista un ziar făcut special pentru bătrâni.
Unde te duci?
La magazinul din colț. Nu mai am yuzu.
Mă duc eu.
Nu, le datorez 50 de yeni de ieri.
Înapoi!
Apără-te!
Clinci!
- Haide! - Ripostează, prăpăditule!
Cum se descurcă?
Nu-mi dau seama.
Cred că pierde.
Timpul! A sunat clopoțelul!
Mai încerci asta o dată? Nu?
TOYO GYM
Fir-ar să fie! Stai jos! Stăpânește-te!
Am zis să te calmezi! Ai înțeles? Idiotule!
Gutiera. Bun.
Apă.
Bea încet.
Așa. Bun.
- Jinnai! - Asta e.
- Jinnai! - Mai încet, da?
Nu încerca s-o faci singur! Ascultă.
Jinnai!
- Se termină secundele. - Jinnai!
Începem.
Runda a șaptea!
Dă tot ce poți! Nu te pierde cu firea acum. Bine? Hai!
Asta e! Haide!
Hai! Menține presiunea!
Atacă! L-ai zdruncinat!
Clinci!
Apără-te! Ține garda sus!
Acum clinci!
Are o contuzie.
Poate pleca după ce se odihnește.
De ce nu te-ai uitat?
De ce ai plecat înainte să se termine?
Meseria mea e să fiu bătut!
Nu sunt diferit de un vânzător de ridichi!
Soția unui vânzător
ar fugi când soțul ei ar avea un client?
Știu că ești acolo.
Deschide!
De ce nu mă lași să intru?
Salutare! Bună seara!
- E frig, nu? - Sigur.
Poate cea mai friguroasă zi din an.
Haide, Maruchan!
Haide! Deschide!
Dacă o fac, nu terminăm niciodată.
De ce trebuie să se termine?
Dacă nu mă lași să intru, hai să mâncăm în oraș.
Am mâncat deja peștele uscat de la tine.
Vreau și eu pește uscat.
Pește uscat!
Tsunako! Haide!
Dacă se poate, toate patru ar trebui să fim aici în seara asta.
Un fel de...
întâlnire de familie.
Vreau să vorbim toate.
N-ai avut niciodată o premoniție?
Ieri am avut un vis ciudat.
Sau azi-dimineață, mai exact.
Un brâu? Eu?
Haide, e ridicol.
Nu trebuie să suni pentru orice lucru de genul ăsta.
Stai, ce?
În Ikegami? Acum?
Nici vorbă! Adică...
Acum?
Păi...
Stai.
Da. Sună bine. Vin imediat.
Bine, am înțeles. Ne vedem. Pa!
CHIRIA SE ACHITĂ PE 25. NU FACEȚI GĂLĂGIE NOAPTEA!
Hai să ne despărțim.
Fugi acasă la mama ta!
Vino cu mine.
Arătând așa?
O să te prezint eu. Nu mi-e rușine.
- Mie mi-e rușine! - De ce?
Meseria ta e să fii bătut, nu?
Ești ca un vânzător de ridichi, nu?
- De ce să-ți fie rușine? - Ți-ai pierdut mințile?
Taci din gură.
De ce te smiorcăi după un meci pierdut?
O să zaci acolo până te vindeci?
Știi...
am plecat doar fiindcă nu suportam
să văd cât ești de slab.
Cum poți să întrebi de ce n-am fost acolo?
Lasă asta până după ce marchezi un KO!
Ești jalnic!
Du-te singură!
Locul ăsta
e stația Ikegami.
Iar acesta e spitalul.
Mergi pe treptele astea de piatră
și, când ajungi la băcanul de la a treia intersecție, faci dreapta.
Ăsta e templul. Și apoi...
Îl așteptam pe tata așa mult, nu?
Da.
Când se făcea ora 20:00, începeam să mâncăm fără el.
Tsunako știa să fure mâncare.
Era tot timpul cu mâinile în alte farfurii.
Nu-și ținea mâinile acasă?
Ce? Nu făceam asta.
- Ne dispăreau porțiile imediat. - Exact.
A venit tata!
Bine ai venit acasă!
Nu trebuie să vă ridicați.
Tata vine mereu așa târziu?
N-aș spune asta.
Ea a spus că el ia cina acasă.
Așa sunt bărbații.
Să închidem obloanele?
Da.
Nu știu cine a scris textul ăla, dar...
Sigur n-ai făcut-o tu?
Ți-am spus că nu.
- A încercat să spună că eu l-am scris. - Makiko?
Stai să-mi vezi scrisul de mână.
Răposatul meu soț zicea că e o catastrofă.
La ziar trimit scrisori cei care știu să scrie.
Haide! N-aș face asta niciodată.
Takiko nu scrie frumos, ci doar îngrijit. E corect într-un fel naiv, poate.
Sakiko!
Să iasă diavolii!
- Să intre norocul! - Da, azi e Setsubun.
Să iasă diavolii!
Să intre norocul!
Voi ați făcut ceremonia aruncării fasolii?
- Ce greu e să cureți după aia! - Takiko sigur a făcut-o.
Eu? Nici vorbă!
Mamă, ai aruncat cu fasole?
- Ce? - De ce s-o fac?
Cumpăr fasole în fiecare an.
Dacă tot sunteți aici, mâncăm fasole cu miso?
Bine, haide.
- A trecut mult timp. - Așa-i?
Să vedem.
Să iasă diavolii!
Să intre norocul!
Dar, dacă n-am scris-o niciuna, poate fi o coincidență?
Înțeleg logica, dar detaliile erau prea precise.
- Cu excepția numărului de surori. - Nu fi cinică!
Să intre norocul!
Crezi că tata a citit ziarul și nu vrea să vină acasă?
- Crezi că a fugit? - Haide!
Să intre norocul!
- Nu se știe niciodată! - Să iasă diavolii!
Să iasă...
Ajunge! Nu face mizerie.
Mai arunc o dată. Să iasă diavolii!
Eu aș prefera să fug.
Poftim?
Cine?
Cine a fugit?
Hiroo! Dar s-a întors după câteva ore.
Copiii din ziua de azi sunt imprevizibili. Ai grijă.
Vântul se aude? Să închidem geamurile.
Bine.
Se cam răcește în casa asta.
E veche. Așa a fost construită.
- Sunt veste matlasate în camera tatami. - Le împrumutăm pe alea.
Acum ce mai e?
Ți-am spus de premoniția mea?
Crezi că are de gând să moară?
Mai întâi visul meu, apoi ziarul.
Dacă nu vine acasă, atunci...
Nu-mi zice că s-a sinucis din iubire?
Nu spune asta!
Puneți vasele în chiuvetă când terminați.
- Piatră, hârtie, foarfecă! - Da! O face Hiroo.
Ce-i gălăgia asta?
- Îmi trebuie chestia aia. - Pisălogul?
Da, ăla.
Dacă vrei să amesteci, folosește bețișoare.
Nu e pentru amazake.
Va avea același gust.
Tu nu arunci cu fasole?
E-o tradiție enervantă.
- Ce atitudine josnică. - Da, josnică!
Țipetele alea sunt jenante.
Haide! N-o să avansezi în felul ăsta.
Da, nu avansezi!
Cui îi pasă?
Pleacă de la școala aia atunci! Mă costă o avere.
Da, renunță!
Nu avansez dacă arunc cu fasole.
E o prostie.
„Prostie”? Nu vorbi așa cu părinții tăi.
Alo? Reședința Satomi.
Tu erai.
- Să iasă diavolii! - Nu acum.
Știi unde e pisălogul? Pisălogul!
Să intre norocul!
N-a întârziat niciodată așa.
- Termină! - Scuze, poți verifica apartamentul ei?
- Doare! - Apartamentul ei?
Să iasă diavolii!
Nici nu știu unde e.
Îți spun eu.
Minami Senjuku, Ota Ward.
Mai încet! Nu aud la telefon, idioților.
Să iasă diavolii!
Gata cu fasolea! Mergeți la culcare imediat!
Sunt deja beat.
- Să iasă diavolii. - Cheamă un taxi.
Știi cât e ceasul? Am o întâlnire dimineață.
Dacă se întâmplă ceva rău, va fi prea târziu.
Te rog.
Dna Tsuchiya e la spital.
La spital?
Copilul ei a avut un accident.
Am auzit că soțul ei a venit în grabă mai târziu.
- Ține asta. - Ce naiba?
Ce e asta? E scârbos.
- Poftim, Sakiko. - Nu le pune pe biroul meu.
Îmi pare rău.
Nu suport să arunc lucrurile astea vechi.
De ce îți pasă?
Oricum nu l-ai folosit niciodată ca să înveți.
Hei! Nu pune chestii pe al meu!
- Nu poți să... - Ajunge!
Sunteți femei în toată firea! Terminați!
Gata, le-am găsit!
Așa mai merge.
Să vedem.
Mă năpădesc amintirile!
- Uită-te la asta. - Ăsta e al tău, Tsunako.
- Le ai pe ale tuturor? - Da. Uite-l pe al tău, Makiko.
Takiko!
- Sakiko! - E al meu?
Pare ros de gândaci.
Tu ai grijă de lucruri, mamă.
M-am gândit să vi le arăt dacă veți întrece vreodată măsura.
- Nu-mi plăcea să-l port. - Nici mie.
Dar dacă n-o făceam, o încurcam.
Înainte de culcare, jucați Kunisada Chuji.
Kunisada Chuji?
Puneați o riglă la brâu ca o sabie.
- Și apoi... - Îmi amintesc!
Surioară, tu ești Chuji. Eu voi fi servitorul lui.
„Ultima noapte pe muntele Akagi.”
„Plânge o gâscă...”
- Ai luat-o înainte. - Ce?
Înainte de asta, spune ceva despre satul natal, Kunisada.
Apoi: „Nu pot să nu mă simt singur,” nu?
- Da. - Așa e!
Și apoi: „Plânge o gâscă.”
„Zboară spre cerul dinspre sud.”
Gong!
Ce e asta?
- E frumoasă! - Da!
- Drăguț! - Astea sunt talismane.
Se purtau la prima vizită la altar.
Tsunako.
Ăsta e al lui Makiko.
Al ei e mai frumos, nu?
Fiind primul copil, tata l-a cumpărat de la un magazin.
Al meu unde e?
Takiko, tu...
Cred că am refolosit unul.
Primul născut e ceva nou, dar cu fiecare, sentimentul pălește.
Tocmai se terminase războiul. N-am avut timp pentru asta.
A trebuit să asigurăm hrana pentru toți.
Între timp, eu nu am nimic. Și vă întrebați de ce sunt cinică.
- Poftim. Nu contează. - Ba da!
Ba da. Contează mult.
- Doar proștii se ceartă pe talismane. - Stai...
Poți să te culci, mamă.
Cum să doarmă la câtă gălăgie facem?
- Ne culcăm toate? - Așa.
Da, hai să dormim.
Ce-ar fi să ne punem brâiele peste pijamale?
Nu mă mai cuprinde!
Nu? Cred că nu.
Oare mai am saltele?
Ajunge o pătură.
E-n regulă! Vom încălzi camera.
Te ajut eu.
Credeți că Takao a plecat?
Da.
Dacă tata nu vine acasă până dimineață, ce facem?
Să-i spunem mamei?
Despre „știi tu ce”?
Termină!
Nu tu te-ai întrebat dacă o femeie n-ar trebui să facă valuri?
Nu eu am făcut-o!
Tata trebuie să fi citit ziarul, nu?
Cine știe?
- Înainte îl citea de la cap la coadă. - Da.
Dacă tata pățește ceva,
e vina ta, Makiko.
Ți-am zis că n-am fost eu.
Dacă nu tu, atunci cine?
Takiko. Dacă chiar aș fi scris-o eu,
n-aș face atâta tam-tam.
Cum putem fi sigure?
Poate nu credeai că-l vor tipări și apoi te-ai panicat.
- Nu e posibil? - Sun la ziar.
- Le cer să văd manuscrisul! - Liniște! Te va auzi.
Credeți că mama l-a citit?
Probabil că nu.
De unde știi?
Înainte să poată, tata l-a folosit ca suport ca să-și taie unghiile.
Ai grijă!
De ce nu mi-ai spus asta mai repede?
A fost stomacul cuiva?
Makiko, tu faci triunghiuri.
Așa e.
Ale mamei nu erau cilindrice?
Iar Tsunako, a ta e o tobă.
Așa e.
Femeile căsătorite preiau stilul socrilor lor.
Adevărat.
- A mea e cilindrică. E greșit? - Deloc.
Tu ai făcut-o bine, Takiko. Se vede că ai ani de experiență.
Tatei i-au plăcut mereu.
Și mie îmi plac.
E bine să le ai prin preajmă când bea bere.
E în regulă?
Sigur. O să mai fac.
Sakiko. Pe bărbie...
- Aici? - Da.
Totuși, unde ar putea fi tata?
Stați.
Tata mi-a dat bani mai devreme.
Când?
- Azi. - La ce oră?
Seara. Mi-a dat portofelul lui.
Chiar intenționează să moară.
Încetează!
Uite-l!
- Bine ai venit acasă! - Bine ai venit acasă!
Ce te aduce aici la ora asta?
Nimic.
Vor să conduc sediul din Osaka.
Mi-au zis să-mi consult soția și să anunț până dimineață.
- Ca să nu sun la telefon, am... - Vai!
Pentru asta merită să sărbătorim!
L-ați auzit.
Vezi că verși orez!
Hai înăuntru!
- Da! - Bine!
Nicio grijă, e copilul.
A fost lovit de o motocicletă.
E în spital, dar e bine. Tatăl vostru va veni acasă.
- Slavă cerului! - Da.
Tu ești...
Asta da surpriză.
Dacă mai stați treze, mâine veți fi obosite.
E mâine deja.
Așa e.
O să răciți.
Tata e nebărbierit.
Bărbaților le e greu dimineața.
Femeile, pe de altă parte, slăbesc.
Cu fiecare an care trece.
Ce e aia? Un cadou?
Asta e manga în patru panouri publicată în ziar.
Poftim?
Mama ta a scris scrisoarea aia?
Stai!
Dacă da, de ce n-a spus nimic?
Toată ziua, toate au spus că eu am făcut-o.
Las-o baltă!
Deci mama ta știa.
Știa, dar s-a prefăcut că nu știe.
Vom spune că tu ai scris-o. Bine?
Ziarul.
KOTARO TAKEZAWA
Mama mea bătrână nu știe nimic
și se bucura în liniște de bătrânețe alături de soțul ei.
Noi, surorile, suspinăm acum împreună.
Oare femeile pot fi fericite doar dacă trăiesc fără să facă valuri?
În ultima vreme,
nu pot să nu mă întreb asta.
Subtitrarea: Mircea Pricăjan