‫תודה רבה. בואי שוב.‬ ‫-ברוכים הבאים.‬
‫תודה, אני אקח את זה.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-ברוך הבא.‬
‫הסכום הוא 964 ין.‬
‫תודה, בואי שוב.‬
‫הסכום הוא 957 ין.‬
‫גברתי!‬
‫תראי לי מה יש לך בתיק.‬
‫גנבה מחנות?‬
‫אתה אומר שאני גנבתי אותן?‬
‫- אננס, אפרסק -‬
‫זה ממש מעליב.‬
‫אם זה בגלל הכסף...‬
‫תסתכל.‬
‫אתה רואה? יש לי כסף.‬
‫למה שאגנוב?‬
‫אני אשלם על קופסאות השימורים. כמה זה?‬
‫אתה יודע,‬
‫כייסו אותי פעם.‬
‫ברכבת. גנבו ממני כסף.‬
‫אבל אף פעם לא לקחתי דברים ששייכים לאחרים.‬
‫אני רצינית.‬
‫תשאל את כולם. זאת האמת.‬
‫לבעלי...‬
‫יש אישה אחרת.‬
‫היה לי קל יותר כשלא ידעתי את זה.‬
‫אבל עכשיו, כשאני מחכה לו בערב,‬
‫אני שומעת בתוך ראשי‬
‫"קייקו אקאגי, קייקו אקאגי..."‬
‫המילים האלו מתגלגלות בתוך ראשי כמו אבנים,‬
‫ואני לא מסוגלת להישאר בבית. לכן...‬
‫בבקשה ממך.‬
‫בבקשה...‬
‫אל תשאל אותי לשמי!‬
‫מה את עושה?‬
‫ברוך שובך.‬
‫למה את כאן בחוץ?‬
‫ברוך שובך!‬
‫את יצאת מהבית מזמן.‬
‫אני מבינה. נפגשת עם אבא בתחנה.‬
‫לא, נגמר לנו הלחם.‬
‫לחם?‬
‫אם את יוצאת, תגידי לנו.‬
‫הירו כבר היה בפניקה.‬
‫לא נכון!‬
‫שקט שם.‬ ‫-אל תמציאי סיפורים.‬
‫זה לא סיפור.‬
‫"צמח, צומח, יצמח."‬
‫תשתוק! אני לא צריכה ממך עזרה.‬
‫- השירותים פנויים -‬
‫אתה חייב לעשות קולות כשאתה אוכל?‬
‫אתה מזדקן, יקירי.‬
‫איך בדיוק?‬ ‫-תפסיק להשפריץ מרק.‬
‫כיום, גם כשאתה‬ ‫לא מתרחץ, אתה לא ממש מלוכלך.‬
‫אני זוכרת שבעבר הצווארון שלך היה משחיר‬
‫והנעליים שלך היו לחות מבפנים.‬
‫כפות הרגליים של אבא באמת לחות.‬ ‫-אל תדברי על כפות רגליים כשאני אוכל.‬
‫לדעתי אתה רגיש מדי.‬
‫נכון. הוא גם תמיד בודק את תאריכי התפוגה.‬
‫אני רגיש, אבל את חסרת רגישות.‬
‫אם תישאר כזה, לא תצליח להתקדם בעבודה.‬
‫שני הדברים האלה לא קשורים זה בזה.‬
‫דווקא כן. אתה תגלה את זה יום אחד.‬
‫אח שלי, אתה ממש ילד.‬
‫אמרתי לך להפסיק להשפריץ!‬
‫לא נורא אם משפריצים קצת קארי.‬
‫תשתקו כבר, שניכם. תעלו למעלה.‬
‫מה? אמרת שהלכת לקנות לחם, אימא.‬
‫נכון, אבל הסופר היה סגור.‬
‫איזה סופר?‬
‫את הלכת...‬ ‫-אתה רוצה תה?‬
‫בטח.‬
‫זה שמעבר לפסי הרכבת...‬ ‫-איפה ספל התה של אבא?‬
‫מי זה?‬
‫בוא נתערב. זו בטח דודה טאקיקו.‬ ‫-זו בטח דודה סאקי.‬
‫אימא!‬
‫זה די קשה.‬
‫את צודקת! אבל זה נראה ממש קל.‬ ‫-נכון.‬
‫אחת-שתיים.‬ ‫-שקט!‬
‫לילה טוב.‬
‫חבל שאנחנו לא יכולים...‬
‫אל תגיד "לא יכולים".‬
‫זו לא אשמתך.‬
‫אני פשוט...‬
‫לא אישה מושכת.‬
‫אבל בפעם ההיא...‬
‫אל תדבר על הפעם ההיא.‬
‫אם אנחנו לא יכולים לעשות את זה שוב...‬
‫עכשיו את אמרת את זה.‬
‫"לא יכולים."‬
‫התכוונתי שאם זה יקרה שוב,‬
‫לא נהיה יכולים להישאר ביחד כזוג, לדעתי.‬
‫אמרת את זה שוב.‬
‫תראה...‬
‫בפעם הבאה, טוב?‬
‫טאקיקו...‬
‫חשבתי שזה מה שתכננת שנעשה הערב.‬
‫הזמנת אותי לארוחה בשרית...‬
‫וראינו את הסרט ההוא ביחד.‬
‫אוי, זה ממש מעליב!‬
‫לעולם לא הייתי עושה...‬
‫תפסיק כבר!‬
‫אה, הטלפון!‬
‫אני באה...‬
‫אני באה!‬
‫אני תכף עונה!‬
‫סיימתי להכין אותו.‬
‫אתה יודע, בדירה הזאת יש חימום בכל חדר.‬
‫אנחנו לא זקוקים לשולחן חימום.‬
‫אימא שלי חיה בכפר.‬
‫היא אוהבת להתחמם רק ככה.‬
‫זהו זה! אימא, הוא מוכן!‬ ‫-היא ישנה כבר!‬
‫סיימתי להכין אותו!‬
‫נו, באמת! לכן אמרתי לך‬ ‫להרכיב אותו בחדר שלה!‬
‫תסתכלי.‬ ‫-איזה יופי! שולחן חימום!‬
‫זה נחמד, נכון?‬ ‫-מי זה יכול להיות?‬
‫תענה, הידה!‬ ‫-בסדר, אני עונה.‬
‫בית ג'ינאי.‬
‫הלו?‬
‫מה? טקאו?‬
‫למה אתה מתקשר מאוחר כל כך?‬
‫אבא שלך גרם לשרפה קטנה באיקגאמי.‬
‫הבית נשרף?‬
‫לא היה צורך בכבאית, אבל הבית ספוג במים.‬
‫איך זה קרה?‬
‫הוא נרדם עם סיגריה בוערת.‬ ‫-סיגריה?‬
‫השכנים ראו את זה והזמינו אמבולנס.‬
‫כלומר, את מכבי האש.‬
‫הייתה לי תחושה שמשהו כזה יקרה.‬
‫כשאימא...‬
‫מתה...‬
‫אמרתי לו שיעבור לגור עם אחת מאיתנו,‬
‫אבל הוא אמר שהוא מסתדר לבדו.‬
‫טסונאקו?‬
‫אבא יכול להיות עקשן מאוד.‬
‫הלו?‬
‫- אשורה: ארבע אחיות -‬
‫הרבה פעמים עולה משם ריח של דברים שנשרפים.‬
‫כלתי ואני היינו מודאגות,‬ ‫אבל לא רצינו להלשין עליו.‬
‫הוא לא אמר לנו שום דבר.‬
‫אני מבינה.‬
‫גם אנחנו דאגנו.‬
‫אסור לגבר זקן כמוהו לחיות לבדו.‬
‫עשינו כל מה שיכולנו כדי לשכנע אותו בזה.‬
‫אם הוא יגרום לשרפה,‬
‫הבית שלו לא יהיה היחיד שיישרף.‬
‫אוי ואבוי.‬
‫זאת מכונית ממש מפוארת.‬
‫סאקיקו?‬
‫אחותכן הקטנה?‬
‫כן.‬ ‫-לא ייאמן.‬
‫בנות, הסתדרתן בחיים,‬ ‫אז בבקשה מכן, טפלו באביכן.‬
‫אנחנו נדבר על זה בינינו.‬ ‫-אנחנו מצטערות מאוד.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-מה קורה?‬
‫אני רואה שהבית עדיין עומד על תילו.‬
‫אנחנו צריכות להביא להן עוגיות אחר כך.‬
‫טוב שהאש לא התפשטה יותר מכך.‬
‫מה מצחיק כל כך?‬ ‫-שום דבר.‬
‫מצחיק יותר לבוא לשרפה בלבוש כזה!‬
‫אם הייתן מבקשות,‬ ‫הייתי אוספת את כולכן במכונית שלי.‬
‫באנו ברכבת. זה היה מהיר יותר.‬
‫הגענו לכאן לפנייך. את האחרונה שהגיעה.‬
‫יש לי תינוק,‬ ‫אז אני לא יכולה פשוט לעזוב הכול ולצאת.‬
‫בטח התעכבת בשביל להתלבש יפה.‬
‫ואת נראית כאילו שאת בדרך לשוק הדגים.‬ ‫-מה אמרת?‬
‫תגידי לי את זה ישר בפנים!‬ ‫-בדרך לשוק הדגים!‬
‫זה לא הזמן למריבות. יש לנו מזל שאבא בחיים!‬
‫שקט. הוא ישמע אתכן.‬ ‫בואו ניכנס פנימה. קדימה.‬
‫חכו לי!‬
‫רק רגע.‬
‫מה?‬ ‫-אולי צריך לומר לו את זה מפורשות?‬
‫מה?‬
‫לאבא.‬
‫זה קרה כי אנחנו חוששות לדבר איתו.‬
‫אנחנו נגיד לו...‬
‫מה נגיד לו?‬
‫שגילו משפיע עליו יותר מכפי שהוא חושב?‬
‫שאולי הוא סנילי?‬ ‫-סאקיקו!‬
‫הוא ישמע אותך!‬
‫אוי, מתחיל להיות קר. בואו ניכנס פנימה.‬
‫באמת קר!‬
‫אתה ישן כאן, אבא?‬
‫לא כל הבית נשרף.‬
‫לא היה צורך בכך שכל ארבעתכן תבואו.‬
‫אבא, עכשיו אתה מבין עד כמה אימא עזרה לך?‬
‫היא תמיד שמה מים במאפרות שלך.‬
‫נכון.‬
‫והיא החזירה את כל הכריות‬ ‫למקום לאחר שהאורחים הלכו.‬
‫נשים צריכות להאריך ימים יותר מגברים.‬
‫הגברים צריכים למות ראשונים.‬
‫אבא, אנחנו צריכים לדבר.‬ ‫-מוטב שנדבר מחר.‬
‫איפה תישן עכשיו, אבא?‬
‫בחדר השני.‬
‫בלי פוטון?‬ ‫-אני אקח את הפוטון של האורחים.‬
‫אני...‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫אבל אתה לא חייב...‬ ‫-אמרתי שאני מסתדר!‬
‫הוא כזה עקשן.‬
‫אבא!‬
‫האחיות שלי היו צריכות‬ ‫להתנצל בפני השכנים שלך. אתה לא מבין?‬
‫זאת לא טרחה רבה.‬ ‫-דווקא כן!‬
‫למה אתה לא מתנצל על הבעיות שגרמת?‬
‫זה המעט שאתה יכול...‬ ‫-תפסיקי כבר.‬
‫בואו נסדר את המקום הזה.‬
‫יש כאן סינר?‬ ‫-צריך להחליף את הטאטאמי.‬
‫המחיר הוא 10,000 ין לאחד,‬ ‫אז זה יוצא 60,000 בסך הכול.‬
‫סאקיקו, דברי איתנו‬ ‫לפני שתתחילי לקנות דברים.‬
‫לא אמרתי שאשלם על זה לבדי!‬ ‫את תמיד נחפזת להסיק מסקנות.‬
‫אני מודאגת.‬ ‫-זה ממש מגעיל.‬
‫הידה בסדר עכשיו, אבל מה יהיה אם הוא ייפצע?‬
‫גם קריירה קצרה יכולה להיות טובה.‬
‫ראיתי את "רוקי 2" לפני כמה ימים ו...‬
‫עם מי?‬
‫מה זה חשוב?‬ ‫-עם מר קאטסומאטה, לדעתי.‬
‫בכל אופן, הגיבור הוא עני...‬ ‫-אתם מסתדרים ביניכם?‬
‫גם אני תוהה בקשר לזה.‬ ‫-אבל אז הוא הופך לאלוף פתאום‬
‫ומתחיל לבזבז כסף בטירוף.‬ ‫-מאקיקו, תעזרי לי עם זה.‬
‫הוא קונה בית גדול ומכונית מפונפנת.‬
‫זה נשמע טוב יותר‬ ‫מאשר רק להסס ולא לעשות שום דבר!‬
‫לפחות הוא בן אדם אמיתי!‬
‫למה את מתכוונת?‬ ‫-אולי נסיים כאן מחר?‬
‫לא רואים את הסוף.‬ ‫-אולי נלך לישון קצת?‬
‫או שאתן רוצות תה?‬ ‫-למי התכוונת?‬
‫מי מהססת לעשות דברים?‬ ‫-תפסיקו כבר, שתיכן.‬
‫מי?‬ ‫-תפסיקו לריב, או שתלכו הביתה.‬
‫שתיכן, הצעירות, ממש חסרות דאגה.‬
‫אתן לא מודאגות בגלל אבא?‬
‫זה לא הזמן לריב בגלל רוקי,‬ ‫או לוקהיד, או איך שלא אומרים את זה.‬
‫איפה לשים את זה?‬
‫שמעתן את זה? "רוקי" ו"לוקהיד".‬ ‫-נו, באמת...‬
‫זה באמת הזמן למשחקי מילים?‬
‫אז מה שתיכן, המבוגרות, חושבות?‬
‫ובכן...‬
‫תראו...‬
‫אם לא נעשה שום דבר,‬ ‫איך נוכל להסתכל לשכנים בעיניים?‬
‫אולי אבא צריך לעבור לגור עם אחת מאיתנו?‬
‫או שאחת מאיתנו תגור פה.‬ ‫-צר לי, אבל אני לא יכולה.‬
‫אני צריכה לטפל בתינוק ובחמות.‬ ‫-אבל יש לך מקום בבית.‬
‫לטסונאקו יש הכי הרבה מקום בבית!‬
‫לא! אני לא יכולה לגור עם גבר זקן וזעפן.‬
‫כל התלמידים שלי יעזבו.‬
‫התלמידים שלך, את אומרת?‬
‫הם בטח גברים.‬ ‫-מאקיקו!‬
‫אני באה!‬ ‫-ברור שיש ביניהם גם גברים.‬
‫בין אם הם לומדים שמיסן או איקבנה,‬
‫מוטב שלא כל התלמידים‬ ‫יהיו גברים או נשים בלבד.‬
‫הנשים יתלבשו יפה‬ ‫רק אם אחד התלמידים יהיה גבר.‬
‫תראו, טסונאקו מזיעה.‬
‫טוב, אני מתקרבת לגיל המעבר.‬
‫ברור שאני מזיעה.‬ ‫-את לא נראית ככה.‬
‫טאקיקו בטח נראית מבוגרת יותר בחושך.‬
‫אל תגידי דבר כזה לאישה מאוהבת!‬
‫אבל זאת האמת. טסונאקו, אם יסחטו‬ ‫את שתיכן כמו צנון, יצא ממך יותר מיץ.‬
‫אבל היא לא צנון! למה שיסחטו אותה?‬
‫אם כבר מדברים על צנון,‬
‫לאחרונה אכלתי צנון בשם "צנון חולדה".‬
‫יש לו צבע של חולדה, אבל הוא יבש כמו צנון.‬
‫הוא לא עסיסי, אבל פיקנטי.‬
‫אז זה מה שאני? צנון חולדה?‬
‫אבל הם טעימים, והולכים עם אטריות סובה.‬
‫אני בטוחה שהאדון הבלש אומר,‬ ‫"אולי היא לא נראית מרשימה,‬
‫"אבל היא טעימה."‬
‫את יצאת מדעתך?‬
‫תפני את הדרך!‬ ‫-מה את עושה?‬
‫את רצינית? לא ייאמן.‬
‫ספרי את הבדיחות הגסות שלך בבית שלך.‬
‫אני פשוט טיפוס גס רוח.‬
‫כשארבע אחיות נמצאות ביחד,‬ ‫תמיד יהיו ביניהן קשיים וחיכוכים.‬
‫מה את עושה?‬
‫תפסיקי לדחוף, לעזאזל!‬
‫מי עושה קשיים ומי עושה חיכוכים?‬ ‫-זוזי כבר.‬
‫מה? אני צריכה לזוז?‬
‫רק רגע.‬
‫עכשיו צריך להרים אותו. תרימי!‬
‫אולי תיזהרי?‬
‫מה הבעיה שלך?‬
‫תפסיקי!‬ ‫-זה לא קרה באשמתי!‬
‫עכשיו שקיות האשפה תקועות שם.‬
‫זה רטוב! גועל נפש!‬
‫נו, באמת...‬
‫תיזהרו, חרק!‬
‫רגע, זה לא חרק.‬ ‫-נו, באמת!‬
‫אלה סימני חריכה.‬ ‫-הפחדת אותי.‬
‫זאת הייתה אנחה ממש חזקה.‬
‫אנשים עם אף בולט נאנחים חזק יותר.‬
‫זה חדש לי.‬ ‫-את חושבת על נחירות, לא על אנחות.‬
‫תשמעו את סאקיקו.‬
‫אין לה שום דאגות.‬
‫ההנקה וחמותה מתישות אותה.‬
‫אם חמותה מתישה אותה, שלא תגור ביחד איתה.‬ ‫-לא יפה לומר את זה.‬
‫ככלות הכול, אנחנו אחיות.‬
‫יופי, היא פועלת.‬
‫האור לא חזק מדי?‬
‫זאת נורה של 100 ואט.‬ ‫-גם 60 ואט תספיק.‬
‫אבל כך יהיה לו קל יותר לקרוא את העיתון.‬
‫תיזהרי לא להצטנן, סאקיקו.‬
‫לולא מה שקרה...‬
‫אולי אימא הייתה פה עדיין?‬
‫אם לאבא לא הייתה פילגש,‬
‫ואימא לא הייתה מתמוטטת‬ ‫מול דירתה של האישה ההיא...‬
‫שעתה פשוט הגיעה.‬
‫כך או כך, היא הייתה‬ ‫מתה לפניו ומשאירה אותו לבדו.‬
‫זה מה שהגורל קבע.‬
‫את טועה.‬
‫מה?‬
‫לא היית שם כשהיא התמוטטה.‬
‫נכון, אבל...‬ ‫-אני לעולם לא אשכח את פניה של אימא.‬
‫האישה ההיא...‬
‫איך קראו לה?‬
‫לפילגש.‬
‫טומוקו.‬
‫טומוקו טסוצ'יה.‬
‫נראה לכן שהם מתראים עדיין?‬
‫אין מצב. היא התחתנה שוב, נכון?‬
‫אני לא בטוחה.‬
‫אנשים יכולים פשוט לנתק קשר לגמרי?‬
‫ובכן...‬
‫זה בטח תלוי באופי.‬ ‫-זה בלתי אפשרי.‬
‫זה פשוט בלתי אפשרי.‬
‫אי אפשר לדעת, נכון?‬
‫כלומר,‬
‫מעולם לא חשבתי שאבא שלנו יעשה משהו כזה.‬
‫תתקרבו אליי.‬
‫אבא עשה את זה גם בעבר.‬
‫מה?‬
‫לדעתי זה קרה מייד לאחר שהמלחמה הסתיימה.‬
‫בתקופה כלשהי הוא הרוויח יותר,‬ ‫בעבודה עם אלומיניום מגולוון.‬
‫זה היה לפני שנולדתי.‬ ‫-גם לפני שאני נולדתי.‬
‫הייתה אישה אחת.‬
‫היא התאלמנה במלחמה,‬ ‫והייתה לה מסעדה קטנה בשוק השחור.‬
‫היו לה מכנסי עבודה צעקניים מבד צ'ירימן?‬
‫את זוכרת את זה?‬
‫כן.‬
‫כשהייתי קמה ללכת לשירותים,‬
‫הייתי שומעת את אימא עובדת עם הרחיים.‬
‫היא טחנה חיטה ששלחו לה מהכפר.‬
‫הקול הרועם והחורק הזה...‬
‫קול הטחינה הזה, שחזר ונשנה...‬
‫והייתה לה הבעה ממש מפחידה.‬
‫למרות שהייתי קטנה,‬
‫הבנתי שאבא בטח היה בביתה של האישה ההיא.‬
‫מה זה?‬
‫אבא!‬ ‫-אוי, לא!‬
‫אבא, זה הבית שלך.‬
‫אתה לא צריך להתגנב בחושך בשביל לשתות.‬
‫אסור לך להמשיך לגור לבדך.‬
‫אם תגרום לשרפה שוב, התנצלות כבר לא תספיק.‬
‫אתה לא גר בחווה מבודדת.‬
‫אני צריך פשוט להפסיק לעשן.‬
‫היי, תיזהר!‬
‫בחייך! אתה אפילו‬ ‫לא ניגבת את כפות הרגליים שלך.‬
‫כדאי שגם את תנגבי את כפות רגלייך.‬
‫יש פה סירחון של אלכוהול.‬
‫קחי מטלית ותסחטי אותה באמבט...‬
‫מה?‬
‫אבא!‬ ‫-אוי, אבא...‬
‫לא היית חייב להשליך הכול לפח.‬
‫יש לו כל כך הרבה סאקה?‬
‫הגיע הזמן.‬
‫אתה צריך לקום.‬
‫כן.‬
‫אתה חייב להתאמן.‬
‫אני אתאמן.‬
‫ישנת עם פיג'מה?‬
‫כן.‬
‫שקרן.‬
‫אתה ישנת עירום.‬
‫מה אם ייתפסו לך השרירים בכתף?‬
‫אז אשלם את המחיר.‬
‫קאטסוטושי בכה במשך הלילה?‬
‫הוא התעורר בבכי פעם אחת‬ ‫ואימא שלי הרדימה אותו.‬
‫תגיד לאימא שלך שאהיה בבית אחר הצהריים.‬
‫מה המצב שם?‬
‫נשרפו לו הפוטון והטאטאמי.‬
‫האחיות שלי ממש מלודרמטיות.‬
‫- יש לי פגישה בשעה מוקדמת -‬
‫אבא אמור לעבוד היום?‬
‫לא.‬
‫הוא פשוט לא רצה להיתקל בנו.‬
‫זה בסדר. אתן דואגות יותר מדי.‬
‫נכון, אבל...‬ ‫-יש אנשים חצופים.‬
‫רגע אחד הם מתביישים‬ ‫וברגע שאחריו הם כבר שוכחים זאת.‬
‫בסוף לא ניהלנו עם אבא את השיחה ההיא,‬ ‫אבל אני מניחה שהוא ייזהר בעתיד הקרוב.‬
‫מוטב שננסה לשכנע אותו בתקופה רגועה יותר.‬
‫אם ננסה לעשות זאת כעת,‬ ‫הוא יחשוב שאנחנו תוקפות אותו.‬
‫כמעט שכחתי.‬
‫אני רוצה לקחת את הקימונו‬ ‫שעשוי מבד אושימה טסומוגי.‬
‫אושימה טסומוגי? זה שבצבע הבוץ?‬
‫אימא אמרה שאני יכולה לקבל אותו.‬
‫מה, זה שמקושט בזיקוקים?‬
‫היא הבטיחה אותו גם לי.‬ ‫-אלו חרציות, לא זיקוקים.‬
‫את בטוחה?‬
‫הוא זה שהכי אהבתי.‬
‫אף אחת מכן לא לובשת קימונו בכלל!‬ ‫-אני לובשת קימונו באירועים רשמיים.‬
‫קימונו אושימה לא נועד לאירועים רשמיים.‬ ‫-אז בערב השנה החדשה.‬
‫זה היה הקימונו הכי יקר של אימא, נכון?‬
‫אני זקוקה לו בשביל העבודה שלי.‬
‫אולי נחלק בינינו את כל הדברים בבת אחת?‬
‫את המזכרות...‬
‫מאימא?‬ ‫-כן.‬
‫אבא אמר לנו להחליט בינינו.‬
‫מה?‬
‫אבא אמר...‬
‫שנחליט בינינו.‬ ‫-אבא?‬
‫מי שם?‬
‫זה בטח טקאו.‬
‫אמרתי לו לא לבוא,‬ ‫אבל הוא חושב שלא נסתדר בלעדיו.‬
‫אני באה!‬
‫באמת הייתה לי תחושה שתבוא.‬
‫מתוק שלי, אני לא מצליחה...‬
‫למה היא סגורה כל כך חזק? הצלחתי!‬
‫שלום.‬
‫הצטערתי לשמוע...‬
‫תיכנס.‬
‫מר קאטסומאטה!‬
‫תיכנס!‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫אל תפתיע אותי בצורה כזאת.‬
‫למה באת לכאן?‬
‫ובכן...‬
‫בדיוק כשהגענו לדירתה של טאקיקו,‬
‫הטלפון צלצל.‬
‫הגעתם לשם ביחד?‬
‫רגע, זאת אומרת...‬
‫ממש לא!‬
‫הוא ליווה אותי הביתה לאחר הסרט.‬ ‫-ידעתי! ראיתם את "רוקי" ביחד.‬
‫למה את חייבת לעוות הכול?‬ ‫-אוי, אל תתרגזי.‬
‫קח חביתה מגולגלת.‬ ‫-למה אתה כאן?‬
‫יש בה סרדינים.‬
‫למה באת הנה?‬
‫למה? תראי...‬
‫הוא בא בשביל לראות מה קורה.‬ ‫-נכון. זה יותר ממה שאחרים עושים.‬
‫זה לא הגיוני. אסור לך להופיע פה סתם ככה.‬
‫אין לי מושג איך מר קאטסומאטה סובל אותך.‬
‫אם הייתי גבר, הייתי זורקת אותה.‬
‫טוב, אני לא יכול להיות בררן.‬
‫סליחה, לא התכוונתי לזה ככה.‬
‫אני פשוט...‬ ‫-אתה פשוט...‬
‫שמעתן אותו.‬ ‫-הוא פשוט מה?‬
‫הוא פשוט מה?‬ ‫-הוא לא יכול להיות בררן.‬
‫אבא הלך כבר.‬
‫עם מי אתה מדבר? עם אימא?‬
‫הוא כבר יצא לעבודה?‬
‫נראה לי שכן.‬
‫באיזו שעה? הוא חזר הביתה אתמול בערב, כן?‬
‫הלו?‬
‫אני הלכתי לישון מוקדם, אז...‬
‫אולי ראית אם אבא...‬ ‫-תן לי לדבר איתה.‬
‫אבל אני מדבר איתה!‬ ‫-שלום, אימא.‬
‫יוקו?‬
‫יש לי שיעור בשכונת אוצ'נומיזו היום.‬ ‫אני יכולה ללכת לסרט עם אבא אחר כך?‬
‫מה הוא אמר על זה?‬ ‫-תעזוב את זה! הוא הסכים.‬
‫אל תחזרו מאוחר מדי.‬
‫דרך אגב,‬
‫תגידי לאבא שלך שאני כועסת עליו, טוב?‬
‫תגידי לו בעצמך!‬
‫אמרתי לך לא לגעת בזה!‬
‫מה? אתה בבית, אבא?‬
‫זאת הייתה אימא?‬ ‫-שאתקשר אליה?‬
‫לא, אין צורך.‬
‫היא אמרה שהיא כועסת עליך.‬
‫מה עשית, אבא?‬
‫לא משהו שאתם צריכים לדעת עליו, ילדים.‬
‫"כשנישקתי את המורה",‬
‫"מלכת הריקודים", "אהבה שלי, חיים שלי".‬
‫שובר שוויון!‬
‫זכיתי!‬
‫שובר שוויון!‬
‫אבן, נייר ומספריים!‬
‫זה מה שבחרת?‬ ‫-אז אני אקח את זה.‬
‫את לוקחת את כל הדברים הטובים.‬
‫טוב, נמשיך הלאה.‬
‫סאקיקו.‬ ‫-ובכן...‬
‫אני מוותרת.‬
‫את לא רוצה שום דבר?‬ ‫-השניים ההם היו היחידים שאפשר ללבוש.‬
‫כל האחרים ישנים מדי או בלויים מדי.‬
‫את לא אמורה ללבוש מזכרות.‬
‫נכון, יש דברים שאי אפשר לקנות.‬
‫אם היא לא רוצה שום דבר, ההפסד הוא שלה.‬
‫אולי תסתכלי בכל זאת? מה עם האישיקיאטה הזה?‬
‫מה זה "נישיקיאטה"?‬
‫אישיקיאטה.‬
‫"אישיקי", לא "נישיקי".‬ ‫-מה זה אישיקיאטה?‬
‫את לא יודעת?‬ ‫-לא.‬
‫זה בגד שמכסה את הטוסיק.‬
‫תראו, אימא תיקנה אותו במקום לקנות חדש.‬
‫היא נהגה לעשות זאת במשך לילות שלמים.‬
‫היא רק עבדה עוד ועוד, במשך כל חייה.‬
‫מה אלה?‬ ‫-אלוהים!‬
‫גועל נפש! אל תסתכלו!‬
‫שימו אותם בצד! גועל נפש!‬
‫זהירות, הם ייקרעו!‬
‫אמרתי לך לשים אותם בצד!‬
‫כן, אבל...‬ ‫-קרה משהו?‬
‫אל תסתכל!‬
‫הוא דווקא מסתכל.‬
‫לגברים אסור להיות פה עכשיו.‬
‫אבל הם מיועדים לגברים, נכון?‬
‫למה הם היו שם בכלל?‬
‫הם היו של אימא.‬
‫את לא רצינית.‬
‫היא הביאה אותם איתה כשהתחתנה.‬
‫שמעתי על הדברים האלה. בזמנים עברו...‬
‫גם אני שמעתי עליהם.‬
‫אימהות היו שמות אותם‬
‫בארון הבגדים של בנותיהן,‬ ‫כתחליף לחינוך מיני.‬
‫אז הם מיועדים לנשים?‬
‫בחיים לא הייתי חושבת שנמצא כאלה כאן.‬
‫המחשבה שאחד ההורים שלי‬ ‫החזיק בהם במשך עשרות שנים...‬
‫נראה לכן שאבא ידע?‬
‫ספק רב.‬
‫בחייך, בסופרמרקטים מוכרים‬ ‫אורז שאמור לשמש לשעת חירום.‬
‫אפשר לקנות עשרה קילו ב-4,850 ין.‬
‫מי לא עובר על חוק כלשהו?‬
‫אתה חייב להיות גמיש יותר.‬
‫המשרד שלך בקיושו‬ ‫הוא היחיד שמציג נתונים גרועים.‬
‫איך ייתכן שצמר אוסטרלי טבעי‬ ‫לא נמכר היטב כמו צמר בייצור סדרתי?‬
‫בכלל המחיר?‬
‫אם זה היה נכון...‬ ‫-מר סאטומי.‬
‫אני בטוח שהמצב קשה,‬ ‫אבל עשה ככל יכולתך. טוב?‬
‫בסדר. להתראות.‬
‫שלום, אדוני.‬
‫בדיוק רציתי לעשות הפסקה.‬
‫שנצא החוצה?‬ ‫-כאן זה בסדר.‬
‫גברת אקאגי? חדר הישיבות.‬
‫מייד.‬
‫ובכן...‬
‫החלטתי להפסיק לעשן.‬
‫תודה.‬
‫הן בטח לא הניחו לך אפילו לרגע.‬
‫אם הייתי יודע מה יקרה,‬ ‫לא הייתי מוליד ארבעה ילדים.‬
‫בטח שלא ארבע בנות, נכון?‬
‫נכון מאוד.‬
‫ודאי תמיד חשבת שהבא בתור יהיה בן.‬
‫אימא שלהן היא זאת שחשבה כך.‬
‫היא לא העניקה לך יורש. זה המיט עליה חרפה?‬
‫טוב, בימים ההם...‬
‫קרה משהו?‬ ‫-לא, רק עברתי בסביבה.‬
‫ברוך הבא, אדוני.‬ ‫-זה לא טוב בשבילו. תכיני תה ירוק.‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫אני מתנצלת.‬
‫אני מצטער.‬
‫תודה.‬
‫איך העבודה?‬
‫לפעמים בסדר, לפעמים פחות.‬
‫זה נשמע הגיוני.‬
‫השאפתנות מכבידה עלינו.‬
‫אבל עם מעט יותר שאפתנות,‬ ‫היית יכול להגיע לעמדה בכירה יותר.‬
‫מי יודע?‬
‫כבר הספקתי לשכוח.‬
‫אדוני?‬ ‫-כן?‬
‫אתה רוצה לבוא לגור איתנו?‬ ‫-מה?‬
‫אין לנו הרבה מקום, אבל...‬
‫אני רוצה למות בבית שלי.‬
‫מכת אגרוף!‬
‫איזה יופי.‬
‫בואי נעשה את הריאיון כאן.‬
‫אנחנו רוצים לצלם אותך‬ ‫כשאת עונה, אז עמדי עם הפנים אליי, בבקשה.‬
‫ראשית, כאשתו של אלוף, במה את הכי ממוקדת?‬
‫בתפריט שלו.‬
‫אפילו קניתי ספר שעוזר בספירת הקלוריות.‬
‫אני מבינה. ויש לכם רק ילד אחד?‬
‫יש לנו בבית תינוק גדול והטיפול בו מעייף.‬
‫ומשמעות שמו היא "ניצחון", נכון?‬
‫נכון. קאטסוטושי.‬
‫אז את בטח לא נותנת‬ ‫לבעלך לעשות לעצמו הנחות.‬
‫אני לא אוהבת שאנשים עושים לעצמם הנחות.‬
‫הנחות מקובלות עליי רק כשאני עושה קניות.‬ ‫"אדוני, תעשה לי הנחה, בבקשה?"‬
‫ובכן,‬
‫מה בקשר לפעילויות "אחרות"?‬
‫אחרות?‬ ‫-את יודעת...‬
‫פעילויות ליליות.‬
‫תגידי לה שאני אלוף גם בזה.‬ ‫-חי נפשי!‬
‫זה לא ממש נכון.‬
‫בזירה הזאת הוא מחזיק מעמד‬ ‫רק שישה סיבובים, לא עשרה.‬
‫תודה רבה לך!‬
‫יש לך סודות שקשורים ביופי?‬
‫ביופי?‬ ‫-כן.‬
‫מסעדת מאסוקאווה.‬
‫הלו? מאסוקאווה מדברת.‬
‫מותק, זה בשבילך.‬
‫מי זה?‬
‫כן, הלו?‬
‫מה נעשה בקשר לכלי ההגשה?‬
‫בחנות מבקשים שנבצע הזמנה מוקדם ככל שאפשר.‬
‫שלא כמו בזמנים עברו,‬ ‫סגל העובדים לא נוהג בכלים בעדינות.‬
‫זה ממש כאב ראש.‬
‫והמחירים שערורייתיים.‬
‫מה את עושה?‬
‫אתה צריך מטבעות, נכון?‬
‫זה בטח בגלל גילי.‬
‫כשיש לי מטבעות בכיס,‬ ‫הכתפיים שלי איתנות יותר.‬
‫אבל הבטחת!‬
‫יש לי עבודה. אין מה לעשות.‬
‫ברוכה הבאה.‬
‫אל תיתני לה תה, גברת אקאגי.‬
‫קרובי משפחה מקבלים מים.‬
‫הוא כזה גם בבית?‬
‫אני אצטרך להסתכל עוד קצת בשביל לדעת.‬
‫איך אני יכול לעבוד כשאת מסתכלת עליי ככה?‬
‫הנה. לכי לאכול עוגה עם החברות שלך.‬
‫כולן כבר הלכו הביתה.‬
‫יש לי ישיבה בהתראה קצרה!‬ ‫נעשה את זה בפעם הבאה.‬
‫גם אני רוצה לראות את הסרט הזה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אקאגי, זה בסדר מצידך?‬
‫מדי פעם יש לי יום פנוי.‬
‫את רוצה ללכת ביחד איתה?‬
‫כן!‬
‫בעלי מודה לך על תמיכתך.‬
‫אני זו שמודה.‬ ‫-מה אני יכולה לעשות בשבילך?‬
‫אני אבלה את הערב עם יוקו, במקום מר סאטומי.‬
‫וזה לא יטריח אותך?‬
‫לא, אני פנויה הערב.‬
‫באמת?‬
‫היא רק ילדה, אז ראמן או המבורגר יספיקו לה.‬
‫אנסה לא להחזיר אותה בשעה מאוחרת.‬
‫אני מצטערת על אי הנוחות.‬
‫אז להתראות.‬
‫להתרא...‬
‫מה אם יחטוף אותך עב"ם,‬ ‫כמו שקרה לילד ההוא?‬
‫סליחה.‬ ‫-הוא היה חמוד, נכון?‬
‫הנה צלחת המתאבנים.‬
‫אין צורך בכישורים מיוחדים.‬
‫אם את טובה בהקלדה,‬ ‫או בקצרנות, יש לך יתרון.‬
‫רוב המזכירות ביפן‬ ‫אינן מיומנות בדברים האלה.‬
‫את רוצה להיות מזכירה?‬
‫כן, זה נשמע נהדר.‬
‫שמו של המקצוע שלנו עלול להיות מפחיד.‬ ‫המילה היפנית "הישו" נשמעת כמו "חשוד".‬
‫אבל המילה "מזכירה" באנגלית היא יפה.‬
‫היא מזכירה לי את המילה "שירותים".‬
‫בשירותים באמריקה מורידים את המים,‬ ‫אבל ביפן מקובל שיש בור ספיגה, כמו פעם.‬
‫זה ממש נושא השיחה‬ ‫המושלם לארוחת הערב, נכון?‬
‫הם מקסימים! תודה!‬
‫מישהי קיבלה פרחים. הם יפים.‬
‫אולי זה יום הנישואין שלהם.‬ ‫-כן.‬
‫מה עם אימא ואבא שלך?‬
‫הם מוזרים.‬
‫איך בדיוק?‬
‫הם מדברים רק על דברים לא חשובים.‬
‫למשל, איזה לאיזה תרסיס‬ ‫נגד חרקים אין ריח רע מדי.‬
‫אבל הם לא מדברים על הדברים החשובים.‬
‫הם נמנעים משיחות כאלו.‬
‫הדברים החשובים?‬
‫רומנים ודברים כאלה, למשל.‬
‫מי מנהל רומן? אבא שלך?‬
‫אז אימא שלך?‬
‫אבא שלי באמת מנהל רומן?‬
‫לרוב זה הגבר.‬
‫סבא שלי הוא בן 70, אבל יש לו פילגש.‬
‫למעשה, הם נפרדו.‬
‫נראה שיפן צועדת קדימה.‬
‫אולי בקרוב גם יהיה מכובד לעבוד כמזכירה.‬
‫אז מעמדנו ישודרג לזה‬ ‫של שירותים שמורידים בהם את המים?‬
‫גברת אקאגי קנתה לך את זה?‬
‫היא אמרה שזאת מתנה.‬
‫על מה דיברתן?‬
‫על הרבה דברים.‬
‫על המשפחה שלנו, למשל.‬
‫היא שאלה גם עלייך.‬
‫היא אישה די זוהרת.‬
‫הרגליים שלה דקות וחלקות כמו משי.‬
‫זה כך אצל כל הנשים, כשהן צעירות.‬
‫גם שלך היו כאלו, אימא?‬
‫חלקות כמו משי...‬
‫מה?‬
‫אם האהבה שלנו תדעך אי פעם, כדאי שניפרד.‬
‫מה?‬
‫אתה יודע.‬
‫אם כבר לא נאהב זה את זה,‬
‫מוטב שלא נכריח את עצמנו להישאר ביחד.‬
‫מאיפה זה הגיע?‬
‫לפי מה שטסונאקו סיפרה,‬
‫אבא שלי ניהל רומן גם לפני שנולדתי.‬
‫מה, הוא ניהל רומן עם מישהי אחרת פעם?‬
‫כן, הרבה זמן לפני הרומן הנוכחי שלו.‬
‫הייתה לו אישה אחרת,‬
‫אבל כשהיה חוזר הביתה,‬
‫הוא ואימא שלי היו...‬
‫זה עצוב, נכון?‬
‫הם הכריחו את עצמם לעשות זאת, כי רצו בן.‬
‫אולי הם לא הכריחו את עצמם.‬
‫באמת נראה לך?‬
‫כן.‬
‫אני בטוח שהם היו מאוהבים באמת.‬
‫אל תיתני לזה להפריע לך.‬
‫את נולדת להורים שרצו אותך.‬
‫זה לא מפריע לי.‬
‫אמרתי משהו כזה?‬
‫לא, אבל אפשר לראות את זה עלייך.‬
‫אני מתאגרף. אני חייב לשים לב לפרטים.‬
‫הייתי צריכה לקחת לי קימונו אחד של אימא.‬
‫במקום אביכן, לא הייתי רוצה שתבואו אליי.‬
‫אי אפשר שארבעתכן‬ ‫תגיעו לשם בכל פעם שקורה משהו.‬
‫מוטב שרק את ואני נלך לשם.‬
‫אבל אם רק אנחנו נלך,‬ ‫נצטרך לקבל על עצמנו את האחריות עליו.‬
‫מה רע בכך? זה בסדר מצידי.‬
‫אולי הוא יסכים לקבל דייר?‬
‫מישהו שאינו קרוב משפחה,‬ ‫שיהיה מוכן לנקות את הבית.‬
‫גבר, כמובן.‬
‫אבא שלך לא מעוניין בשיחות עם אנשים.‬
‫אז גבר שאינו מדבר הרבה.‬
‫חשבת על מישהו?‬
‫מר קאטסומאטה.‬
‫טאקיקו צריכה למסד את הקשר איתו.‬
‫החשיבה שלך מופנה לעתיד.‬
‫זה כך אצל כל הנשים.‬
‫באמת? זה מפחיד.‬
‫המזכירה שלך, גברת אקאגי...‬
‫ידעתי שהקימונו הזה לא מוכר לי.‬
‫הוא היה של אימך?‬
‫יש לו ריח של עובש?‬
‫טיפונת.‬
‫כשעברנו על הבגדים שלה...‬
‫גילינו הפתעה.‬
‫חסכונות?‬
‫מה היה שם?‬
‫ציורים.‬
‫ציורים?‬
‫מאיזה סוג?‬
‫אתה יודע...‬
‫הרבה?‬
‫בערך ארבעה. אולי חמישה.‬
‫איך כולן הגיבו? בפרט טאקיקו?‬
‫בזמן שאבא שלי התפרפר,‬
‫אימא שלי...‬
‫הייתה מחכה לו בלילות.‬
‫חשבנו שהיא מישהי שמסוגלת להתמודד עם זה.‬
‫אבל אימא...‬
‫החזיקה את הציורים האלה בארון הבגדים שלה.‬
‫היא הביאה אותם איתה ככלה בת 19,‬
‫ושמרה עליהם עד יום מותה!‬
‫הם היו בארון הבגדים שלה,‬
‫כלומר שהם היו גם בתוך הבגד הזה!‬
‫אימא...‬
‫היכן הציורים נמצאים עכשיו?‬
‫השארנו אותם שם.‬
‫הילדים...‬
‫ערים עדיין.‬
‫רגע, אני באה.‬
‫מי שם?‬
‫אני.‬
‫פתאום רציתי לראות את פנייך.‬
‫גם אני.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫אמרת שלא תשתמשי במילה הזאת.‬
‫אבל אני באמת לא יכולה.‬
‫כרגע...‬
‫אני עם מסכת פנים.‬
‫תני לי לראות.‬
‫בפעם הבאה.‬
‫לילה טוב.‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬