- Дякую, приходьте ще. - Ласкаво просимо.
Дякую. Давайте.
- Добрий вечір. - Вітаю.
З вас 964 єни.
Дякую, приходьте ще.
З вас 957 єн.
Перепрошую!
Покажіть вміст сумки.
Вкрала?
Звинувачуєте мене в крадіжці?
Як вам не соромно?
Якщо річ у грошах... Ось.
Бачите? В мене вони є.
Нащо б я щось крала?
Я заплачу за них.
Скільки?
Якось
мене пограбували.
У поїзді. Вкрали всі мої гроші.
Але я ніколи не брала чужого.
Клянуся.
Спитайте, кого хочете, це правда.
У мого чоловіка коханка.
Було легше, коли я не знала її імені.
А тепер, коли чекаю на нього,
в голові не стихає
Кейко Акагі, Кейко Акагі.
Ці слова стукають, як барабани,
і стає несила лишатися вдома.
Тому я...
Прошу.
Прошу, не викликайте поліцію!
Гей.
Що таке?
З поверненням.
Чого ти тут стоїш?
З поверненням!
Чому так пізно?
О, мамо, ти ходила зустрічати тата?
Ні, я купляла хліб.
Хліб?
Якщо кудись ідеш, кажи.
Хіро вже почав панікувати.
- Можете... - Це неправда!
- Не галасуйте! - Вона бреше.
Я не брешу.
«Grow, grew, grown».
Мовчи! Я і без тебе знаю.
Можеш не сьорбати, будь ласка?
Ти старієш, любий.
- Чому? - Не сьорбай.
Ти лишаєшся чистим, навіть коли не приймаєш ванни.
Раніше, пам'ятаю, ти приходив з чорними комірцями
і взуттям, вологим од поту.
У тата пітні ноги.
Не говоріть про ноги, коли я їм.
Ти надто чутливий, як для чоловіка.
Він завжди перевіряє термін придатності.
Я хоча б чутливий.
З таким ставленням ти нічого не доб'єшся.
До чого тут це?
До того. Одного дня зрозумієш.
Ти ще дитина.
Та скільки можна? Годі.
Що тут такого?
Які ж ви балакучі. Ідіть до себе. Ідіть.
Стоп, ти не ходила по хліб?
Ходила, але там було зачинено.
В який магазин?
-«Мару...» - Чаю?
Так.
- Той, що біля зупинки... - Де татова чашка?
Хто це?
- Моє припущення — тітка Такіко. - Моє — тітка Сакі.
Мамо.
Це важко.
- А здається, що легко. - Так, здається.
Побачимося.
Добраніч.
Я не можу...?
Не кажіть «не можу».
То не ваша вина.
Просто...
я неприваблива.
Ні, того разу...
Прошу, не нагадуйте.
Якщо знову не зможемо...
Тепер ви кажете «не зможемо».
Якщо це повториться,
боюся, ми не зможемо бути парою.
Знову.
Отже, наступного разу, так?
Такіко-сан,
хіба не цього ви сьогодні хотіли?
Ви пригостили мене м'ясом
і повели на фільм.
Як вам не соромно?
Я б не...
Що ви кажете?
О!
Іду!
Секундочку!
Майже все.
В цьому будинку є опалення.
Нам не потрібен котацу. Так?
Моя мама з села.
Вона без нього мерзнутиме.
- Усе, готово. Мамо, готово! - Вона вже спить.
Я закінчив! Зараз.
Бачиш? Ось чому я казала, щоб ти збирав його в спальні.
- Дивись. - Ух ти! Котацу!
- Подобається? - Хто б це міг бути?
Хіде-чян, візьми!
Бігу.
Дім Джиннай.
Алло?
Що? Такао?
Чому ти так пізно дзвониш?
Ваш тато влаштував пожежу вдома.
Будинок згорів?
Вогонь загасили, але все промокло.
Як це сталося?
- Він курив у ліжку. - У ліжку?
Сусіди помітили і викликали 110, тобто 119.
Я знала, що щось подібне станеться.
Коли померла... мама,
я пропонувала йому переїхати до когось з нас.
Але він не захотів.
Цунако?
Наш тато... дуже впертий...
Алло?
АСУРА
Ми з невісткою вже не раз питалися:
«Що це в нього згоріло? Може, сковорідка?»
Ми мовчали, бо не хотіли доносити на нього.
Він нам нічого не розповідає.
Он воно що.
Ми цього боялися.
Така стара людина не може жити одна.
Ми йому сто разів уже це казали.
Якщо він влаштує велику пожежу,
постраждає не лише його будинок.
Ого.
Оце так автомобіль.
Сакіко?
Ваша молодша сестра?
- Так. - Так.
Бачу, у вас усе добре. Подбайте про батька, гаразд?
Ми щось придумаємо.
Вибачте ще раз.
- На добраніч. - На добраніч.
Будинок досі стоїть.
Треба буде купити їй цукерок.
Добре, що вогонь не перекинувся нікуди.
- Що смішного? - Нічого.
На пожежу так не виряджаються.
Чого ж ви мені не сказали? Я б вас підвезла.
Поїздом швидше.
Вийшов — і одразу сів. І ти останньою приїхала.
Я не можу просто зірватися і приїхати — у мене дитина.
Мені здається, ти просто марафетилась.
Ну, я не на рибний базар їхала.
Що ти сказала?
- Повтори! - Рибний базар!
Не сваріться! Ми маємо радіти — тато живий!
Тихо, а то почує.
Ходімо в дім. Давайте, ходімо.
Стій!
Зачекайте.
Може, треба бути прямими?
Що?
З татом.
Ми уникали серйозної розмови, і дивіться, що сталося.
Прямо...
І що ми йому скажемо?
Що він уже старий і немічний?
- Що у нього маразм? - Сакіко!
Він тебе почує!
Яка холодрига! Заходимо!
Не те слово!
Тату, ти там що, спиш?
Дім не згорів.
Вам необов'язково було приходити.
Ну що,
тепер ти вдячний мамі?
Вона наливала воду в твою попільничку.
Так.
І прибирала подушки, коли розходилися гості.
Чоловікам не можна переживати дружин.
Першими маємо йти ми.
- Тату, треба поговорити. - Завтра.
Де ти тепер спатимеш?
Там.
А твій футон не згорів?
Я візьму гостьовий.
- Я... - Не треба.
- Але ти сам... - Я сказав, не треба!
Ну і впертий же він.
Тату!
Ми перепросили у твоїх сусідів. Чуєш?
- Це дрібниці. - Нічого собі дрібниці.
Чому ти не підеш і не скажеш «вибачте»?
- Невже тобі так важко? - Усе, годі.
Давай краще приберемо.
- Хтось бачив фартух? - Татамі доведеться замінити.
Один татамі — десь 10 тисяч єн. Отже, на все про все 60 тисяч.
Сакіко, коли щось плануєш, плануй це разом з усіма.
Я не казала, що сама за них заплачу. Ти вічно спішиш з висновками.
Я хвилююся за тебе.
Зараз у Хіде все добре, але якщо його травмують, ви...
Тому ми й насолоджуємося, поки можемо.
Я недавно дивилася «Рокі».
З ким?
Яка різниця?
Напевне з Кацумата-саном.
- Головний герой живе в бідності. - Як у вас з ним?
Мені теж цікаво.
А тоді раптом стає чемпіоном.
- І починає тринькати гроші. - Макіко, допоможи мені.
Купує великий будинок і дорогу машину.
Це краще, ніж сидіти і чогось чекати.
Він хоча б живе.
- Ти про кого? - Може, завтра закінчимо?
- Цьому кінця-краю нема. - Будемо спати?
- Чи вип'ємо чаю? - Про кого ти?
- Хто сидить і чекає? - Та годі вам.
- Хто? - Не сваріться тут!
Ви, молоді, такі безвідповідальні.
Ми тут думаємо, що з татом робити,
а ви про всяких Рокі-Шмокі сперечаєтесь.
Ні, не сюди.
- Чула? «Рокі-Шмокі». - Ага.
Ми хоча б смішки не строїмо.
І що ж ви думаєте, старі наші?
Це...
Ну,
ми пообіцяли сусідам розібратися. Треба щось придумати.
Одна з нас має взяти його до себе.
- Або переїхати до нього. - Я не можу.
- У мене дитина і свекруха. - Але в тебе є місце.
У Цунако його більше!
Я не можу. Якщо візьму цього упертюха,
від мене всі учні повтікають.
Учні, га?
- Мабуть, у неї є чоловіки. - Макіко!
- Га? - Авжеж.
Неважливо: клас шямісену чи ікебани —
погано, коли в групі тільки чоловіки або жінки.
Коли є хоча б один чоловік, приходить більше жінок.
Цунако аж спітніла.
Тому що в мене клімакс.
- Я вже стара. - А з виду не скажеш.
Певна, Такіко в темряві здається старішою.
Не кажи так про того, хто в стосунках.
Але це правда.
В Цунако соку більше, ніж в Такіко.
Вона не редиска, щоб пускати сік.
До речі про редиски,
я недавно куштувала редьку під назвою «хвіст щура».
Кольором вона нагадує щура, але зморщена, як редиска.
Не дуже соковита, але гостра.
Ось хто я — хвіст щура.
Вона смачна. Ідеальна приправа до локшини.
Певна, містер детектив так і каже: «На вигляд, може, й не дуже,
зате смачна».
От дурна.
- Закрийся! - Перестаньте!
Та що з вами? Боже.
Вдома будеш так жартувати.
Я не соромлюсь.
Коли в тебе стільки сестер, важко про щось домовитись.
- Сюди. - Що ти робиш?
Ти не допомагаєш! Не штовхай!
- Кому важко домовитись? - Відійди.
Відійти? Навіщо?
Ай, зачекайте!
- Ось, підніми трохи, давай. - Може, приберемо оце?
Обережно.
Що ти робиш?
- Не бийся! - А я тут до чого?
Пакети застрягли.
Тут щось мокре! Фу!
Гидота.
Обережно, жук!
- А, ні. - Божечку!
То пляма.
Ти мене налякала.
Оце так зітхання.
Люди з великими носами голосно зітхають.
Уперше таке чую.
То ти плутаєш з храпом.
Нічого собі.
Сакіко.
Геть безтурботна.
Вона, мабуть, втомилася від грудного годування і свекрухи.
Якщо так, не клич її.
Не будь такою.
Ми сестри.
Вийшло!
Не надто яскраво?
- Сто ват. - Шістдесят вистачило б.
Йому так буде легше читати газети.
Тримай, Сакіко, а то застудишся.
Якби все було інакше,
думаєте, мама була б жива?
Якби в тата не було коханки.
Якби вона не пішла до квартири тієї жінки.
Її дні були полічені.
Якими б не були обставини, вона все одно б померла першою.
Так їй судилося.
Це неправда.
Що?
Тебе там не було, коли вона знепритомніла.
Так, але...
Я ніколи не забуду виразу її обличчя.
Та жінка...
Як її звуть?
Татову...
Томоко. Томоко Цучия.
Думаєте, вони все ще зустрічаються?
Ні. Вона ж вийшла заміж.
Не знаю.
Чи можна так просто забути людину?
Ну,
це залежить від твого характеру.
Не можна.
Забути не можна.
Хто знає.
Я, наприклад,
завжди думала, що наш тато інший.
Підійди.
Тато зраджував і до того.
Що?
Здається, це було одразу після війни.
Він тоді добре заробляв на продажах алюміту.
- Мене ще не було. - І мене.
У нього була жінка.
Вдова солдата, яка володіла підпільною столовою.
Та, що ходила в яскравих монпе з крепу?
Ти пам'ятаєш?
Ага.
Я коли вночі вставала в туалет, чула, як мама крутила жорна.
Вона молола пшеницю, яку їй передали з села.
Шам-шам.
Вона була вся насуплена.
Хоч я і була дитиною,
я розуміла, що тато десь з іншою жінкою.
- Тату! - О ні!
Це твій дім, тату.
Тобі необов'язково крастися в темряві, щоб випити.
Одного тебе залишати не можна.
Якщо знову влаштуєш пожежу, вибачень буде недостатньо.
Навколо тебе є сусіди.
Я кину палити, і все буде добре!
Обережно!
Стій, хоча б витри ноги!
Тобі теж не завадить.
Тхне алкоголем.
Викрути ганчірку у ванній...
- Тату. - Тату.
Нащо ж ти їх викинув?
У нього що, цілий склад алкоголю?
Уже час.
Прокидайся.
Ага.
Не можна розслаблятися.
Знаю.
Ти в піжамі спав?
Так.
Брехун.
На тобі нічого нема.
Що як тобі продує плечі?
Я заплачу штраф.
Кацутоші плакав уночі?
Він прокинувся раз, але мама його заколихала.
Скажи їй, що я приїду після обіду.
Як там справи?
Згорів лише футон і татамі.
Сестри перебільшили.
У МЕНЕ ЗУСТРІЧ
Тато сьогодні працює?
Та ні.
Він, мабуть, просто уникає нас.
Це дрібниці. Ви надто хвилюєтесь.
- Але... - Люди безсоромні.
Спочатку каються, а тоді знову беруться за своє.
Ми не встигли з ним поговорити,
та, думаю, тепер він буде обережнішим.
Спробуємо достукатися до нього, коли все уляжеться.
Зараз він все одно нас не слухатиме.
А, точно.
Я хочу забрати кімоно з ошима-цумугі.
Ошима-цумугі? Те, що пофарбоване глиною?
Мама казала, що воно буде моїм.
А, з феєрверками?
- Вона теж мені його обіцяла. - З хризантемами.
Га? Точно?
Мені воно теж подобається.
Куди вам його одягати?
На офіційні заходи.
Кімоно з ошими не для того.
Тоді на Новий рік.
Воно ж у мами найдорожче?
Мені воно для школи потрібне!
Слухай, може, одразу і розберемося?
З маминими речами.
- Поділимо їх? - Так.
Тато сказав, щоб ми самі вирішували.
Що?
- Тато сказав, щоб ми самі вирішували. - Тато?
Хто там?
Га?
Це, мабуть, Такао.
Я казала йому не приходити, та він думає,
що ми без нього не впораємось.
Іду!
Я знала, що ти прийдеш.
Любий, ти...
Що таке?
Не відчиняється. О, все.
Вітаю.
Я чув...
Заходьте.
Кацумата-сан?
Заходьте.
Вибачте, що потурбував.
Не лякайте мене.
Нащо ви прийшли?
А, ну...
Коли ми стояли біля дверей Такіко-сан,
задзвонив телефон.
Ви були в неї вдома?
Стоп, ви що...
- Нічого такого. - Ну...
- Він провів мене після фільму. - Я знала, що ти ходила з ним!
- Ти вічно все перекручуєш. - Не заводься.
- З'їжте омлет. - Нащо ви прийшли?
Він з сардинами.
Нащо ви прийшли?
Нащо?
Щоб провідати нас.
Точно. Тоді як іншим ліньки.
Ви не можете просто так заявлятися.
Не знаю, як Кацумата-сан тебе терпить.
На вашому місці я б її кинула.
Ну, я невибагливий.
Я не це мав на увазі.
- Я про себе. - Він про себе.
Що значить «про себе»?
Що він має на увазі?
Мені все одно.
Тато вже пішов.
Хто це? Мама?
На роботу?
Мабуть.
О котрій? Він вчора приходив?
Алло?
Я рано ліг, тому...
- Не знаєш, тато... - Дай мені.
- Я розмовляю. - Сьогодні...
Га? Йоко?
У мене сьогодні урок в Очаномізу. Можна я потім сходжу в кіно з татом?
Що він сказав?
Не чіпай. Згодився.
Тільки не допізна.
Ще одне,
скажи татові, що мама злиться, добре?
Сама скажи.
Не чіпай.
Що? Ти вдома?
Це мама була?
Передзвонити?
Не треба.
Вона сказала, що злиться.
Що ти накоїв?
Вам цього знати не треба.
«When I Kissed The Teacher,
Dancing Queen, My Love, My Life».
Ні-чи-я!
Воно моє.
Ні-чи-я!
У-є-фа!
Ти оте хочеш? Тоді я візьму оце.
Ви найкращі забираєте.
Добре, далі.
- Сакіко. - Е, ну...
Я обійдуся.
- Ти нічого не хочеш? - Я хотіла їх.
Інші надто старі й пошарпані, щоб їх носити.
Вони на згадку, носити їх необов'язково.
Так, таке за гроші не купиш.
Не хоче — не треба. Собі заберемо.
- Подивіться. Бачите? Воно з ішікіате. - Оце теж гарне.
- Ось. - Що таке «нішікіате»?
- Ішікіате. - Ішікіате.
-«І», а не «ні». Ти що, вперше чуєш? - Ішікіате?
- Не чула про ішікіате? - Ні.
Це підкладка, яка прикриває таз.
Дивіться. Вона сама її пришила.
Вона часто шила ночами.
Пахала, пахала, так усе життя і пропахала.
Га?
- Що це? - Що це?
Ні! Сховайте їх!
- Заспокойся! Боже! - Сховайте! Негайно!
Ти їх порвеш!
Я сказала, сховайте!
- Не треба так... - Що таке?
Не дивіться!
Він уже дивиться.
Підіть! Це не для чоловіків!
Хіба вони не для них зроблені?
Як вони там опинилися?
Вони мамині.
Не вірю.
Вона їх після шлюбу отримала.
Я про таке чула. Раніше так робили.
А, я теж чув.
Замість розмов про секс
мами підкидали їх у шафу донькам.
Ого.
Тобто вони для жінок?
Я не очікувала їх тут знайти.
Мені стає зле від думки, що мама десятиліттями тримала їх у себе.
Думаєш, тато знав?
Сумніваюся.
Що ти кажеш?
Рис, який мав би йти в резерв, продають в магазинах.
За 10 кг сасанішикі просять 4850 єн.
Який водій не порушує правил?
Отож. Будь поблажливішим, добре?
Хай там як, а продажі впали лише у вас в Кюшю.
Як натуральна австралійська вовна могла програти якомусь ширвжитку?
Ціна?
- У нас би не замовляли... - Сатомі-сан.
Я знаю, що важко, але постарайся, добре?
Ага. Бувай.
Тату.
Я якраз хотів іти на перекур.
Вийдемо?
А можна тут?
Акагі-кун, переговорну.
Добре.
Що ж...
Я кинув палити.
Дякую.
Вони вас, мабуть, замучили.
Якби знав, не робив би чотирьох дітей.
Чотири дівчини — це перебір.
І не кажи.
Ви, мабуть, кожного разу сподівалися, що буде хлопчик?
Їхня мати сподівалася.
Боялася, що не залишить спадкоємця?
Напочатку.
Щось сталося?
Ні, я просто був поряд.
Ласкаво просимо.
Він кави не п'є, принесіть чай.
Ні, залиште.
Вибачте.
Перепрошую.
Дякую.
Як робота?
Ні добре, ні погано.
Радій цьому.
Жадібність ні до чого не веде.
Може, якби ви були жадібнішим, то досягли б більшого?
Хто знає...
То давно було.
- Тату. - Га?
- Може, поживете у нас? - Що?
Місця небагато, але є.
Я хочу померти у себе вдома.
Удар!
Чудово.
Ну що, будемо починати інтерв'ю?
Вас фотографуватимуть, тож, будь ласка, дивіться на мене.
Отже,
про що ви, як дружина чемпіона, найбільше печетесь?
Мабуть, про харчування.
Я навіть купила книжку для підрахунку калорій.
Зрозуміла. У вас тільки одна дитина?
У мене ще цей бугай. Дуже капризний.
Вашого сина звуть Шорі?
Кацутоші.
Ви вживаєте слово «поразка»? Чи це табу?
В присутності чоловіка — ні.
Але я бажаю її суперникам.
«Надіюся, вам усміхнеться поразка».
Отже,
як у вас справи там?
- Там? - Так.
В ліжку.
- Скажи, що я там теж чемпіон. - Справді?
Ну, не знаю.
Як на мене, він ще на шостому раунді.
Дуже вам дякую.
У чому ваш секрет краси?
- Що? Краси? - Так.
Ресторан «Масукава».
Алло? Ресторан «Масукава».
Любий! Це тебе.
Що?
Хто це?
Алло, слухаю.
То що з лакованим посудом?
В Heiando просять поквапитися із замовленням.
Раніше на кухні з ним акуратніше поводились.
Сумно це.
Ціни просто захмарні.
Що ти робиш?
Хіба тобі не потрібні монети?
Мабуть, я вже старий.
Коли ношу дрібняк в кишені, починають нити плечі.
Але ти обіцяв!
У мене робота, я не можу.
Привіт.
Їй чаю не треба, Акагі-кун.
Членам сім'ї достатньо води.
Він удома теж такий?
Я ще не знаю, який він тут.
Я не можу працювати, коли ти дивишся на мене.
Ось. Іди з'їж по тістечку з друзями.
Вони вже пішли додому.
У мене термінова зустріч. Іншим разом.
Я теж хочу подивитися цей фільм.
- Га? Справді? - Так.
Акагі-кун, ви не проти?
Я можу виділити трохи часу.
Хочеш піти з нею?
Так.
Дуже рада вас чути.
Взаємно.
Чим можу допомогти?
Я іду в кіно з Йоко-чян замість Такао-сана.
Вас це не обтяжує?
Ні, я сьогодні маю час.
Справді?
Вона дитина — рамена чи гамбургера буде достатньо.
Добре. Я не затримуватиму її допізна.
Вибачте за клопіт.
Бувайте.
До по...
Що як тебе теж викраде НЛО?
- Перепрошую. - Гарний фільм.
Сьогоднішні закуски.
Особливих умінь не треба.
Навички друку чи стенографії — це плюс,
та в Японії небагато секретарів їх мають.
Що, подобається ця професія?
Так, звучить престижно.
Не всі так думають.
Слово «хішо» звучить сумнівно.
А англійське «секретар» — нормально.
Це як зі словом «туалет».
«Туалет» асоціюють з чистою водою, а «бенжо» — з каналізаційною.
Хороша тема для вечері, так?
Які гарні! Дякую.
Їй подарували квіти. Так мило.
У них, мабуть, річниця.
А що твої мама і тато?
Вони дивні.
Чому?
Вони розмовляють про дурниці.
Як-от, який спрей від комах менше тхне.
А про щось важливе розмов не заводять.
Відкладають їх.
Про що «важливе»?
Га?
Про роман, наприклад.
Чий? Татів?
Чи мамин?
Чому ви подумали на тата?
Чоловіки більше зраджують.
Моєму дідусеві 70, і в нього коханка.
Але вони розійшлися.
Схоже, Японія прогресує.
Може, скоро й до секретарів ставитимуться інакше?
Як до туалетів з чистою водою?
Тобі її Акагі-сан купила?
Це подарунок.
Про що ви говорили?
Багато чого.
Про нашу сім'ю...
Вона питала про тебе.
Вона дуже гарна.
У неї ніжки тоненькі й гладенькі, як шовк.
В молодості вони у всіх нас такими були.
У тебе теж?
Як шовк.
Слухай.
Якщо колись розлюбимо одне одного, давай просто розійдемося.
Що?
Ти чув.
Якщо наші почуття пройдуть,
я не хочу жити разом лише тому, що треба.
Чому ти про це заговорила?
Я дещо дізналася від Цунако.
Тато зраджував маму ще до мого народження.
З кимось іншим?
Так. Давним-давно.
Він приходив додому від своєї коханки,
і вони з мамою...
Хіба це не сумно?
Вони займалися цим лише тому, що хотіли хлопчика.
Може, не тільки тому.
Га? Думаєш?
Так.
Певен, вони кохали одне одного.
Тож не турбуйся.
Твої батьки тебе хотіли.
Мене це не турбує.
Хіба я таке казала?
Ні, але я ж бачу.
Я боксер, я спостережливий.
Дарма я не взяла мамине кімоно.
На його місці я б теж не хотів, щоб ви приходили.
Що б не сталося — ви тут як тут.
Краще б ми самі пішли і з усім розібралися.
Тоді доглядати за ним довелося б нам.
Ну і що? Я не проти.
Що як ми до нього когось підселимо?
Сторонню людину, яка б прибирала будинок?
Чоловіка, звісно.
Твій тато не любить розмовляти.
Небалакучого чоловіка.
У тебе є кандидат?
Кацумата-сан.
Такіко вже пора виходити заміж.
Ти стратег.
Усі жінки хоч трохи, а стратеги.
Справді? Страшно.
Акагі-сан дзвонила...
Я не впізнаю цього кімоно.
Воно мамине?
Тхне пліснявою?
Трохи.
Коли перебирали кімоно,
знайшли дещо неочікуване.
Гроші?
Що?
Малюнки.
Малюнки?
Які?
Ніби ти не знаєш.
Багато?
Чотири, може, п'ять.
Як вони відреагували? Особливо Такі-чян.
Поки тато гуляв,
мама не спала — чекала на нього.
Ми думали, вона змирилася зі своєю долею.
Та насправді
увесь цей час вона берегла їх для себе.
Відтоді як одружилася в 19 років і аж до самої смерті.
Вони були в її шафі, а отже і тут теж.
Мамуся...
Що ви з ними зробили?
Поклали назад.
Вони ще не сплять.
Діти.
Іду.
Хто там?
Це я.
Я скучив за вами.
Я теж.
Я не можу.
Ви просили не вживати цього слова.
Я справді не можу.
У мене зараз... маска на обличчі.
Покажіть.
Іншим разом.
Добраніч.
Переклад субтитрів: Дмитро Білоус