ASURA
Tati, přijeli s těmi věcmi!
Už jdu!
- To nemusíš, tati. - Co?
- Víš, Kacumata toho moc nemá. - Vážně?
- Takiko. - Jo?
Co spropitné?
Vážně mu ho musíme dát?
Je to přece slušnost.
Kacumato.
- Co? - Dáme spropitné.
Spropitné?
Jasně.
Nemám drobné.
Já taky ne.
Nechte to na mně.
Děkujeme za pomoc. Tady máte takový malý bonus.
- Bohužel nemám obálku. - Nevadí.
Děkuji vám.
- Omlouvám se. - To nic.
- Tati! - Co je?
Víš, ještě si nejsem jistá, jak to s námi v budoucnu dopadne.
Kacumata ještě nepatří do rodiny. Co se týče peněz, měl bys...
Však já vím.
Je tak umíněná.
- Tati, kam jdeš? - Pro cigarety.
Opatrně! Netahej ty věci po zemi, poškrábeš podlahu.
Ale ne!
Co?
Aha.
Za to ty nemůžeš.
Nebyls to ty. Už je to odřené dlouho.
Díky bohu.
Lekl jsem se.
To nejspíš Sakiko.
Jako malé jsme spolu byly v jednom pokoji.
Pořád jsme se kvůli něčemu hádaly.
Nepovídej.
I se staršími sestrami?
Řekla bych, že jo.
Takové něžné tváře?
Asi to máme v genech.
Už vím.
Támhle.
To má na svědomí Cunako.
Panečku.
Ještě jsem neslyšela, že by se někdo bál výšek tak,
že nevydrží stát ani na stupínku.
Ale druhé patro mi nevadí.
To je přece mnohem výš než tohle.
To jo, ale má zábradlí.
Stupínky se zábradlím se asi nevyrábí.
Když se směješ, všechny svaly se ti najednou
úplně rozvlní.
Připomíná mi to cunami.
Obzvlášť...
Tady.
Hele!
Co to provádíš?
Takiko.
Nech toho! Táta se každou chvíli vrátí.
- To nevadí. - To tedy vadí!
Hned s tím přestaň.
- Bude to dobré. - Myslíš, že můžeš využít situace?
- Pusť mě! - Au!
Kacumato!
To bolelo.
Jsi...
Zdravím! Nesu vám objednávku z Kiku Suši!
Z Kiku Suši jsem si nikdy neobjednala.
Vaše objednávka z Kiku Suši!
To jste si museli splést dům!
Zdravím. Váš speciál pro pět.
My ale nic neobjednali.
No, ale... už to mám od vás zaplacené.
Neobjednal to táta?
Ne, byla to žena.
- Žena? - Ano.
Tak jsme to stihli ve stejný čas.
Díky za donášku.
Co? Tos objednala ty?
Vzala jsem šest tuňáků. Vím, že je máš ráda. Dej si.
Nemůžeš jen tak... Kam to jdeš?
- Srovnej si boty. - Promiňte.
Ukažte, vezmu to.
Díky!
Raději nejdřív pozdravím mámu.
- Modlíš se v kabátě? - Vždyť je tu zima.
A navíc ho chci mámě ukázat.
Aby to věděla.
Když jsem si s Hidem seznámila, všimla si, že žádný nemám.
Říkala, že mi ho koupí ze svých tajných úspor,
ale pak se zhroutila.
Z čeho to máš? Z norka?
Americká liška obecná.
Liška, která nosí lišku, co?
Kam vlastně zmizel pan Kacumata?
Co se stalo?
- Může za to kladivo. - Cože?
Praštila jsi ho?
Jste v pořádku?
Nic mu není.
Proč jsi ho bila do hlavy kladivem?
Je to moje vina.
Bylo to vysoko a...
Jo. Spadlo na něj.
Narazila jsem na něco, co by vás mohlo zajímat.
Jde o redakci jednoho časopisu. Pracovali jsme s nimi.
Platí u nich opravdu skvěle.
Tak počkej.
Tys ji o něco takového požádal?
Ne, jen jsem mluvil se Satomim a...
Takao chtěl, abych pro bratra našla nějakou stabilní práci.
Dávej si pozor na jazyk.
Cože?
Aha.
„Bratr“?
Nic jsem tím nemyslela.
Takže ho vnímáš stejně jako obyčejného prodavače ryb nebo suši?
Ach jo, Takiko...
Sakiko!
Když muž pracuje, není to jen o penězích.
Měla bys radši detektiva nebo redaktora časopisu?
Prostřel bys nám, prosím? Bratře?
Ano, samozřejmě.
Kam vůbec šel táta?
Šel si koupit cigarety.
Měli bychom se najíst. Ten tuňák neudrží barvu věčně.
- Já si nedám. - Tady nám zase někdo žárlí.
Já a žárlit? O čem to mluvíš?
Na co jako?
To já jsem tu ta se stabilní prací a úsporami.
Tak práce a úspory, říkáš?
To ženské stačí ke štěstí?
Já nemám ani práci, ani úspory,
ale děkuju bohu za to, že jsem se narodila jako žena.
Je to na vás, pane Kacumato.
Když pořádně nezapustíte kořeny, bude pořád hysterická.
Běž domů.
Bereš se moc vážně.
Běž domů.
Tohle je tátův dům. Nemůžeš mi tu rozkazovat.
To říkáš po tom, co jste nám ho hodili na krk?
- Tohle nám to má snad ulehčit? - Pozor!
Ani škrábanec.
Jestli to tak vidíš, klidně si to odnesu.
Chápu, proč se naštvala.
Jen jsem jim chtěla pomoct.
Ale šla jsi na to špatně.
Prosím tě. Na to ještě nemáš věk.
Tady máte. Kapesné.
- Fakt? - Díky!
- Kolik jsi jim dala? - To je fuk.
- Super. Za to koupíme i Walkman. - Boží. Co?
- Walkman! - Ztratila jsem nit.
Aha, jasně. Asi si taky jeden pořídím.
Nemůžeš to dělat pořád.
Jenom dneska.
- Nevyjídej toho tuňáka. - Co?
- Sundej to. Ty peníze vrátíte. - Makiko, prosím tě.
Ne! Nech mě!
Ani mezi příbuznými by se to nemělo přehánět.
Pokud má člověk peněz nazbyt, měl by si je šetřit.
To dělají jen lidé, kteří žijí ve strachu.
Jakmile začneš skrblit peníze,
jako bys počítala s tím, že neobhájíš titul.
Tohle v Hideově branži říkají všichni.
Tak si to můžeš praktikovat u sebe doma.
Víš, Takiko se necítí naplněná.
Dneska už to poznám.
Když na ulici míjím nějakou ženskou,
říkám si: „Jo, ta je spokojená.“
Nebo: „Tahle teda spokojená není.“
Co bys řekla o mně?
Nepovím.
Pro dnešek jsem měla hádek dost.
Přestaň vyjídat tuňáka! Každý má dostat jednoho.
Myslím, že suši už mě úpěnlivě volá.
- Co? - Že tuňák je boží.
Tuňák?
Ta chobotnice taky.
KOTARO TAKEZAWA
Tohle se za žádnou cenu nesmí dozvědět.
Ale mlčet mi nepřipadá správné.
ŠIZUO KACUMATA
Raději by se omluvil, ať to mám z krku.
Mužské to přece nezajímá.
Nebude se ptát, odkud se známe.
Ale mně výčitky nedají spát.
Vaříte oden?
Dnes tu taky přespíš, viď?
Ale tati!
- Jak můžeš vyzvídat od vlastní dcery? - Cože?
O čem to mluvíš? Pořád si něco domýšlíš.
Myslíš, že to tvého tátu štve?
Co přesně?
Však víš.
Že tu s ním bude bydlet cizí člověk.
Vím, že to není na mně.
Ale neměla by se sem k němu nastěhovat spíš Cunako?
Je nejstarší.
Taky jsem si to myslela.
Že to tátu štve?
Ne, o Cunako.
Ale brzy se jí ze Sendai vrátí syn.
Aha.
Chápu.
Asi by to pro ní bylo komplikované. Pravda.
- Tohle už je hotové. - Díky.
- Tohle také. - Fajn.
Určitě si pochutnáš, je to mámina specialita.
- Dnes tu mám syna. Ano. - Vypadá to skvěle.
- Je to lahůdka. - Tak jindy. Zítra.
Omlouvám se.
Kdo to byl?
Volal jeden student, kterého učím ikebanu.
Nevadí, že mu to zrušíš?
Samozřejmě, že nevadí.
Proč by mělo? Nemluv hlouposti.
- Tak když to říkáš. Viď? - Jo.
Když ses na Nový rok neukázal,
věděla jsem, že lyžování je jen výmluva.
Nemusel jsi mi zatajovat, že jsi někoho potkal.
- V dopise se to špatně vysvětluje. - To jo.
A přes telefon se mi taky nechtělo.
- Nakonec bychom ti to stejně řekli, ne? - Ano.
Brambory jsou opravdu vynikající.
Vážně? Chutnají ti?
Příště tě naučím, jak je připravit.
- To bude fajn, ne? - Jo.
- Takže, Kajoko... - Satoko.
Satoko?
- Promiň. - „Sato“ jako ta měrná jednotka.
- Jaké znamení? - Velbloud.
Hele, co se tím snažíš říct?
Bez vody vydrží celý den
a pořád může chodit, neunaví se.
Jsem o rok starší.
Aha, chápu.
Máš sourozence?
Znáte toho arabského ropného...
Cože?
Toho ministra pro ropu.
Ten, jak jeho jméno zní japonsky.
Říkáš japonsky?
Začíná to na „Ja“...
Jamání?
- Ministr pro ropu Jamání. - Jo, přesně ten. Jamání.
Kdykoli slyším jeho jméno,
vidím před sebou kandži pro „horu“ a „dva“.
Nemůžu si pomoct.
Pracuješ v knihovně, tak si všechno rozkládáš na znaky.
Je ti něco?
Dusíš se?
To ty širataki nudle...
- Namasíruj mu záda! - Co?
Nemůžeš dýchat?
Zasekly se mu v průdušnici. Masíruj mu záda.
- Takhle. - Jsi v pořádku?
- Jsi... - Dobrý.
Nic mi není.
Omlouvám se.
Vyděsil jsi mě.
Myslela jsem, že umíráš.
Kam jdeš?
- Do koupelny? - Jo.
Když jde o něco důležitého, vždycky to pokazím.
Tohle nebyla žádná důležitá chvíle.
Ale...
Dnes tu jsem s vámi poprvé.
A večeříme přece s tvým tátou.
Zkazit první noc mi asi bylo souzeno.
Prosím tě...
To neříkej.
Nemyslel jsem...
Jdeš někam?
Ano.
- Kam? - Na něco jsem zapomněl.
Na co?
Víš...
Máte tu cigarety.
Ne, ty nepotřebuju. Hezky se bavte.
Ale tati.
Tohle vážně nemám ráda.
Když se mě lidi snaží k něčemu navést.
- Nesnáším to. - Proto odsud neodcházím.
Tak o co jde?
Já...
To nemusíte. Půjdu já.
- Prosím? - Najdu si bydlení jinde.
Kacumato.
Jedno stěhování nám už stačilo.
Ne?
Vraťte se dovnitř.
Voda byla moc příjemná.
Nebyla moc horká?
Ne, vůbec ne.
Já mám horké koupele ráda.
- Stejně jako Masaki. - Ano.
Nechtěla jsem tím říct, že bychom...
Tak dobrou noc.
Dobrou noc.
Dobrou noc!
- Buď jako doma. - Děkuju.
Bože, co jsi tam dělala tak dlouho?
Promiň!
Copak? Copak je?
Docela se mi líbí.
Je to dobrý chlap, ten Kacumata.
Je upřímný.
Utíkám se k buddhovi Amitábhovi.
Opatrně!
Dávej pozor.
- Promiň. - Co?
Je to otrava, co?
No, alespoň to nemusíme poslouchat každý den.
Je to jediné, na co se máma těší.
Tak jí to dopřej.
Mně se náhodou líbí, že ti na mámě tak záleží.
Nech toho. Jsme venku.
A kdo by tu na nás koukal?
Ale ne. Probudil se.
Asi musí mít hlad.
Mám ho nakrmit?
Ne, ty se raději postarej o mámu.
Už jdu.
Utíkám se k buddhovi Amitábhovi.
Za co se dnes máme pomodlit?
Zhoršil se ti snad zrak?
To já tak preventivně.
Tak pokud je to takhle...
Modli se z plných sil.
Nech to na mně!
Utíkám se k buddhovi Amitábhovi.
Mléko?
Co? Tak asi ne.
Ochutnej.
Co? Hele!
Spadlo to, viď?
„Mňaminka!“
Teda. Vážně je to moc dobrý.
To je klinika Mukai?
Volám kvůli panu Satomimu, dnes absolvoval preventivní prohlídku.
Už má všechno hotové?
Satomi. Takao Satomi.
Ano.
Prosím?
Promiňte!
Co to tu provádíš?
Myslela jsem, že mám špatný pokoj.
Snadno se vyleká.
Během našich líbánek se vydala sama do lázní.
Když se vrátila, převlékal jsem se.
Řekla: „Promiňte.“ A utekla.
Prosím tě. Nevykládej o mně takové příběhy.
Můj manžel je vám zavázán.
Ale vůbec ne.
Zase se ti udělalo špatně? Stejně jako loni.
Kolonoskopie mi nedělá dobře.
Omlouvám se za nepříjemnosti.
Měla jsem cestu s naléhavými dokumenty.
Děkuju vám.
Ušpinil se vám kapesník?
- To nic. - Ukažte, já vám ho vyperu.
To není nutné.
Mě to neobtěžuje.
- Vodu? - Cigaretu?
Chceš se napít?
Dám si cigaretu.
Určitě můžeš kouřit?
Už se cítím mnohem líp.
Požádal jsem ji, aby je koupila.
Nekouříš SevenStars?
Před třemi měsíci přešel na Mild Seven.
Ty sis toho nevšimla?
Jako nekuřák to nepoznám.
Vypadají dost podobně.
- Sháněl vás pan Kikumura. - Vážně?
To je zvláštní, že?
Myslíš, že ten byt nakonec koupil?
Tenhle Kikumura ne. Jde o toho z banky Senboku.
Potřebuje detaily k té půjčce.
Zítra mu zavolám.
Jistě.
Jestli už nemáte nic pracovního, o zbytek se postarám sama.
V tom případě...
- Opatrujte se. - Díky.
To je ale náhoda.
Beru to jako varování.
Ne že bych snad provedl něco špatného.
Koupila jsem si ji za roční bonus, a když to pan Satomi viděl,
řekl, že by své ženě rád pořídil stejnou.
Vážně?
Nashledanou.
Au.
Nevěděla jsem, že máme stejnou.
Já oblečení vybírat neumím, tak jsem ji poprosil o radu.
Nezaplatil jsi náhodou i za tu její?
Kdybych to udělal, nekupoval bych vám tu stejnou věc.
Navíc, ona má přítele.
Vážně? Jakého?
Jeho jméno neznám, moc o něm nevím.
Chcete pomoct?
To nemusíte.
Zvládnu to.
Já to zvednu, pane.
Haló?
Tatínku?
Prosím?
Ty nejsi táta?
Na jaké číslo voláš?
Špatné číslo?
Bylo to dítě.
Dítě?
Nějaký chlapec.
Aha.
Možná se chtěl po cestě domů ze školy zastavit u babičky na návštěvu.
Něco takového to bude.
- Pane Kacumato. - Ano?
Znáte pořekadlo „záblesk meče Nara je pomíjivý“?
Co to znamená?
Myslím, že pochází z období Muromači.
Traduje se, že se poblíž Nary ve velkém vyráběly levné, nekvalitní meče.
Dnes se jim říká „Nara-mono“.
Zajímavé.
Takže, co to znamená?
Ano.
Nejdřív se jasně lesknou a působí velmi ostře,
ale lidé říkají, že jejich povrch brzy ztratí lesk.
- Mluvíte o mně? - Promiňte.
Nebylo to myšlené jako kritika.
Jen říkám, že nemusíte dělat všechno.
Dobře.
- Rýže. - Díky.
Nebo se snad kvůli něčemu cítíte provinile?
Ne, nic takového není.
Tak pojedeme napůl.
Každý den se vystřídáme ve vaření.
Díky za jídlo.
Dobrou chuť.
Haló?
Aha, to jsi ty.
To jsi ty, tati?
Prosím.
Haló? Ahoj, Takiko.
Uvařil jsi mu večeři?
Jsem zvyklý vařit, takže...
- No vidíš, táta nemá rád... - Dobrou noc.
Nemá rád brambory.
Ale ne.
Ty jsem udělal.
Vařené brambory s krájeným masem.
Aha, to mu nevadí. S krájeným masem brambory sní.
Snědl je, ne?
Snědl.
Ach jo. Taky bych si teď dala brambory.
Říkala jsem si, o co jde. Jedno manželství mi stačilo.
Jestli chceš zbytek života strávit sama, fajn.
Ale...
Ale co?
Nikdo by pro tebe neplakal?
Vůbec nevím, o kom to mluvíš.
Někdo tu být musí.
Za každý úsměv jedno zamračení.
Takhle už to na světě chodí.
Řekni něco!
Napijeme se?
To neodmítnu.
Pití klidně nabídni, ale máš snad ještě něco, co chceš říct.
Tvoje sestra by si moc přála, aby ses znovu vdala.
Koupila jsem si nové kimono, chci ho unosit.
Širataki chutná skvěle.
Však víš, je tradiční.
To si jen vybavila starý výnos, co se učila ve škole.
„Ke svým bratrům a sestrám buďte laskavi.
Jako manželé žijte v harmonii.“
Ty si to taky pamatuješ?
„Svou dobročinnost...“ Jak to bylo?
Ne, předtím bylo:
„Chovejte se skromně a umírněně.“
Co to vůbec znamená?
Znamená to, že člověk má být uctivý. Že má být k ostatním lidem slušný.
Pane, zrovna mám plné ruce.
Haló? Tady Takezawa.
Tati, jak se máš?
Mám se dobře. Co ty, chlapče?
Já moc ne.
To není dobré. Měl by ses rozveselit.
Nejde to.
Tak to máme problém.
Když tě uvidím, tak mi bude líp.
No, to nepůjde.
Proč ne?
Musím jít. Dobrou noc.
Můžu ti zase zavolat?
Dobře. Zavolej.
Pane Takezawo.
Ano?
Musím vám něco říct. Můžu dál?
Dobře, pojďte.
O co jde?
Slyšel jsem, že jste mě chválil za to, že jsem upřímný.
Aha, Takiko ti to řekla?
Ano.
Ale... Víte...
Já jsem vám lhal, pane.
Něco jsem vám zatajil.
Co to bylo?
To já jsem ten člověk,
který vyšetřoval váš poměr.
Díky tomu jsme se s Takiko měli šanci poznat.
V tuhle chvíli
si nejsem jistý, jestli se někdy v budoucnu vezmeme,
ale jestli se to stane...
Jako důkaz mé upřímné omluvy...
Já...
Dobře se o ni postarám.
Budu jí věrný až do posledního dechu.
Takhle jsem se opravdu dlouho nezasmál.
S tím velbloudem se mu to opravdu povedlo.
Takové vtipy nikdy předtím nedělal.
Hrby by mohly znamenat, že má děti.
Vidíš, to mě nenapadlo.
To byl vtip.
Že té holce není hanba.
I kdyby to spolu mysleli vážně,
nemusela s ním přijít hned na první noc.
Nebo měli každý spát v jiném pokoji.
Voda byla moc příjemná.
Co se stalo s tím proslovem, co jsi mi dala?
„Vyhazuju všechny tvoje věci.
Můj syn se bude ženit, budu babička.
Budeme žít poklidně, bez hříšných tužeb.“
Změnila jsi víru?
Rozčiluju se kvůli hloupostem.
Co je? Je ti...
Točí se ti hlava?
To nic. Sedni si.
Mrštila bych s tím.
Tak to udělej.
Opravovat ty dveře je otrava.
Já je opravím.
Jsem odborník.
Raz, dva...
CUNAKO MITAMUROVÁ IKEBANA
Vybereme, které listy zůstanou a které ustřihneme...
Dobrý den.
- Dobrý den. - Jdu pozdě.
- Vůbec ne. - Děkuju.
Vybereme, které listy zůstanou a které ustřihneme...
Rozložte je a upravte je tak, aby vypadaly přirozeně.
Zkuste zkombinovat několik různých chryzantém.
To vypadá dobře. Můžete trochu experimentovat.
Tak.
Kruci.
KNIT COFFEE
Pak ti zkontroluju odpovědi.
Tak. Prosím.
- Podívám se na to. - Jasně.
Tři, dva, jedna...
To je špatně, tati!
Co? Jak špatně?
Aha.
- To není ono. - Máš pravdu.
- Je to na mě těžké. - Tady.
Tohle jsme se nikdy neučili.
Dělá se to takhle.
- Ukaž. - Takhle.
To je to samé, ne?
Ne, to teda není!
KOTARO TAKEZAWA ŠIZUO KACUMATA
Přišla jsi jen zatlouct ten hřebík?
Minule jsem to nestihla dokončit.
Nemohl bys mě...
zase rozesmát?
Řekni něco zábavného.
Co? Takhle zničehonic to není jednoduché.
Můžeš...
Můžeš udělat to, co jsi udělal předtím?
Dneska ti...
Dneska tě neodmítnu.
Promiň, podávám, co jsi přinesla.
Bude to stačit?
Tak co jsi mi chtěla říct?
To nic. Klidně s tím počkám.
Mám vás nechat o samotě?
Ne, Takao. Ty tu můžeš zůstat.
Co?
Aha. Joko!
Běž nahoru. Šup.
Ty se budeš vdávat, že jo?
Joko!
Je to pravda?
Vážně?
Pan Kacumata?
Já jsem si to myslela.
Vypadáš úplně jinak, teto Takiko.
Úplně záříš.
No, nastávající nevěsta se přece nemůže mračit, že?
Běž nahoru.
- Hned. - Nahoru.
Když se něco děje, posíláte mě pryč.
Proč myslíš, že jsme stavěli druhé patro?
Tak běž!
Z dnešních dětí jde hrůza.
Převyšují dospělé jak konstitucí, tak intuicí.
Nemáte to jednoduché, co?
Když se zamyslím a něco přehlédnu, hned se toho chytí.
Musím se mít na pozoru.
„Ruměnec na mé tváři prozrazuje vše.“ Co?
Už bylo načase.
Má pravdu. Ve tváři jsi ze všech sester nejhezčí, Takiko.
Kdybys to pochopila dřív, tak jsi mohla...
- Mohla bych co? - No...
Mohla jsem mít někoho lepšího?
- Ne, jen by ti to tak netrvalo. - Vítej zpátky!
Má pravdu. Víš, jak jsem se bála?
- Alespoň se ohlas. - To nic.
- Jsem tu. - Od tebe mě nic neurazí, Makiko.
- Máš tu tetu, pozdrav ji. - I tak...
Ahoj.
- Takhle? - Bouří se.
Zase jsi o něco vyšší, ne?
Ještě aby nebyl. Cpe se čtyřikrát denně.
Na kdy plánujete obřad?
Musíme mít obřad?
Samozřejmě, že jo.
Některých věcem se vyhýbat nedá.
Nikdo z nás je nedělá rád.
Nemůžeš dělat jen to, co se ti líbí.
Jinak toho budeš litovat, až děti vyrostou.
Vždycky se vyptávají a chtějí vidět svatební fotky svých rodičů.
Problém je, koho pozvat.
Rodiče, sourozence a...
Sourozence?
Existuje jeden člověk...
kterého pozvat nechci.
Kdo je to?
Sakiko.
Taky se chceš bouřit?
Nevím, co ti řekla, ale jste sestry.
Není žádný důvod k tomu, aby se chlubila, kolik má peněz.
Jak se pořád předvádí...
- Nemyslí to špatně. - Ona se mi mstí.
Protože jsem se jí jako malá smála kvůli známkám.
Ať se klidně mstí.
Mně to nevadí. Mně ať si říká, co chce.
Ale je mi líto,
když se to týká Kacumaty.
Konečně jako muž nabyl sebevědomí.
- Cože? - Co?
Nechci mu brát vítr z plachet,
když říká, že je připravený.
Kacumata má z té situace stejný pocit jako ty?
- Ne. - Je to čistě tvá volba?
Nikdy ti to nepřestane vyčítat.
Přesně to jsem chtěla říct já.
Nebýt pozvaná na svatbu vlastní sestry...
To je něco, co ti Sakiko a Džinnai nikdy nezapomenou.
Ty se nepoučíš, co?
Cože?
Nejvíc díky tomuhle rozhodnutí bude trpět Kacumata.
Já bych se tak cítil,
kdybych zjistil, že je na mě žena takhle opatrná.
Takiko, to už přeháníš!
Něco takového své sestře nemůžeš říct.
Měly byste tam být všechny.
Ať jsou bohaté jako Rockefellerovi nebo třeba vražedkyně, na tom nezáleží.
Já jsem taky jen člověk.
Umím se naštvat.
Občas se ohradím.
Ale tohle je přece úplně jiná situace.
Když myslíš, že tě na svatbě ničím nedopálí...
Víš, že trpím na návaly. Třeba si toho ani nevšimnu.
Zdravíčko.
Tohle jsem si schovával.
No tedy, panečku.
Takiko, víš, kde máme kiriko sklenky?
Mohla bys nám je přinést?
Snad je najdu.
Hoplá.
Tady? Ne.
Tak kde?
Aha, možná tady.
Tady jsou.
Co na to říkáte?
Parádní.
Že? Voní nádherně.
- Můžu se přidat? - Jasně.
Tak vám tedy gratuluju.
Mockrát děkujeme. To všechno díky vám, pane.
Cože?
Nemyslel jsem to tak, že...
Máš pravdu.
Asi jsem vás svedl dohromady já.
Ještě jednou gratuluju.
- Děkujeme. - Díky.
Na zdraví.
- Jsi v pořádku? - Je to...
- Silné?
Člověka to kopne až po chvíli.
- Dobrá. - Pravda.
Takhle čisté to má říz.
ČEKACÍ MÍSTNOST PRO RODINY KACUMATOVI A TAKEZAWOVI
Jste štramák, pane Kacumato.
- Ale je vám to trochu velké, ne? - Cunako!
Sluší vám to.
Jde poznat, že je to půjčené?
Člověk ho oblékne jen jednou. I když ho koupíte, jako byste ho půjčil.
Má pravdu. Hlavu vzhůru.
Já raději chlapy, co se hrbí.
Nech toho, vždyť ho zblbneš.
- To je Džinnai! - Hide! Podívejte se sem!
Děkuju vám všem.
Pozor!
Zdravím.
Gratuluju novomanželům!
Děkuju vám, lidi.
Podívej se sem!
Fotku? Tak jdeme na to.
- Pěkně nahoru! - Super!
- Řekněte sýr. - Sýr!
Co to provádíš?
Neříkala jsem ti, ať dáš pozor, abyste nezastínili nevěstu?
- Dnes to není o vás dvou. - Já vím.
Tak proč je tak vyšňořený?
Připravila jsem mu tmavý oblek.
Ale když jsme odcházeli, říkal, že černou nosit nemůže.
- Světlý je pro tuhle příležitost lepší. - Vyčnívá i bez něj.
Tohle není přehlídka.
Dobře, zapózujte.
Já jim něco řeknu.
Moc se omlouvám.
Toto je soukromá akce. Můžeme vás požádat, abyste odešli?
Obřad už brzy začne. Nechte to na později.
No tak, dámy. Nemůžete je tu nechat? Fanoušků se musí považovat.
Ano, ale tohle...
Není to takhle veselejší?
Pozvedne nám to náladu, ne?
Ale...
- Gratuluju. - Děkuju.
Co takhle to trochu osvětlit?
Prosím?
Tohle jen jednou za život. Máte tady moc tmu.
Mělo by svítit...
- Co to... - Jsi v pořádku?
- Tvůj oblek! - Takiko!
Pozor, klouže to tu!
Jste v pořádku?
- Bože. - Opatrně.
Běžte pryč!
Běžte pryč, oba dva.
Jestli to neuděláte,
tak půjdeme my,
Počkej, Takiko.
- Jdeme. - No tak, počkej.
Za deset let to bude vtipná historka.
Jasné?
Pane Kacumato, vezměte si můj oblek. Tenhle se k vám nehodí.
Ale co si oblečete vy?
Půjčím si ho u obřadní síně.
Pane Kacumato, paní Takezawová. Jsme připraveni.
Už jdeme!
Vteřinku, prosím.
Jdeme. No tak.
No tak.
Ty taky, Takiko.
- Neuklouzni. - Pozor, kam šlapeš.
Není ti dobře, viď?
- Ne, jsem v pohodě. - Tak co to bylo?
Někdo do mě strčil.
Hide.
Hned tam budu.
Tak prosím.
Slibujete, že jí budete věrný, v časech dobrých i zlých,
v bohatství i chudobě,
v nemoci i ve zdraví,
dokud vás smrt nerozdělí?
Ano, slibuji.
Takiko Takezawová.
Dnes jste sem přišla, abyste vstoupila do posvátného svazku manželského.
Berete si tohoto muže za svého právoplatného manžela?
Slibujete, že mu budete věrná,
v časech dobrých i zlých,
v bohatství nebo chudobě, v nemoci i ve zdraví,
dokud vás smrt nerozdělí?
Ano, slibuji.
Překlad titulků: Lucie Strakatá