‫- אשורה: ארבע אחיות -‬
‫אבא, המוביל הגיע!‬
‫אני בא!‬
‫אבא, באמת שאין צורך.‬
‫למר קאטסומאטה אין הרבה חפצים.‬
‫טאקיקו.‬ ‫-מה?‬
‫מה עם הטיפ?‬
‫אנחנו צריכים לתת לו?‬
‫אסור לוותר על דברים כאלה.‬
‫מר קאטסומאטה. אבא אומר שצריך לתת טיפ.‬
‫טיפ?‬
‫אה, נכון.‬
‫אין לי שטרות קטנים.‬
‫גם לי לא.‬
‫אני אעשה את זה.‬
‫תודה על עזרתך. הנה תוספת קטנה.‬
‫אני מצטער שזה ללא מעטפה.‬ ‫-זה בסדר גמור.‬
‫תודה.‬
‫סליחה, אדוני.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אבא!‬ ‫-מה?‬
‫אתה יודע שלא הגעתי להחלטה בקשר לזה עדיין.‬
‫מר קאטסומאטה לא שייך‬ ‫למשפחה עדיין, אז בענייני כספים...‬
‫אני יודע.‬
‫היא ממש נוקשה.‬
‫לאן אתה הולך, אבא?‬ ‫-לקנות סיגריות.‬
‫אל תגרור דברים! אתה תשרוט את הרצפה!‬
‫אוי, לא.‬
‫אל תדאג.‬
‫זה לא באשמתך. זאת שריטה ישנה.‬
‫לרגע פחדתי.‬
‫סאקיקו בטח עשתה את זה.‬
‫אתה יודע שגרנו באותו חדר פעם?‬
‫רבנו כל הזמן.‬
‫אני מבין.‬
‫רבת גם עם אחיותייך הגדולות?‬ ‫-נראה לי שכן.‬
‫עם פרצופים כמו שלהן?‬
‫זה בטח בגנים שלנו.‬
‫נזכרתי במשהו. בוא הנה.‬
‫אני חושבת שטסונאקו עשתה את זה.‬
‫מעולם לא שמעתי על מישהו שמפחד מגבהים כל כך‬
‫עד שאינו יכול אפילו לעמוד על שרפרף.‬
‫תראי, אין לי בעיה עם הקומה השנייה.‬
‫אבל היא הרבה יותר גבוהה מזה!‬
‫נכון, אבל יש בה מעקה.‬
‫אני מניחה שאין שרפרפים עם מעקה.‬
‫כשאת צוחקת, כל השרירים שלך...‬
‫נעים כמו אדוות.‬
‫כמו צונאמי.‬
‫בפרט...‬
‫כאן.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫טאקיקו...‬
‫תפסיק! אבא שלי יחזור בקרוב.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-זה לא בסדר!‬
‫זה לא נעים לי!‬
‫יהיה בסדר.‬ ‫-נראה לך שמקובל לעשות דברים כאלה כאן?‬
‫תעזוב אותי!‬
‫מר קאטסומאטה!‬
‫זה כאב.‬
‫אתה...‬
‫שלום! המשלוח מ"קיקו סושי" הגיע!‬
‫לא עשיתי הזמנה מ"קיקו סושי".‬
‫"קיקו סושי!" ההזמנה שלכם הגיעה!‬
‫זה לא הבית הנכון!‬
‫שלום. מגש דה-לוקס לחמישה.‬ ‫-כבר אמרתי לך, אנחנו לא הזמנו את זה.‬
‫כן, אבל...‬
‫שילמתם כבר.‬
‫אבא שלי הזמין את זה?‬ ‫-לא, זו הייתה אישה.‬
‫אישה?‬ ‫-כן.‬
‫תראו מה זה, הגענו ממש ביחד.‬
‫תודה על המשלוח.‬
‫את הזמנת את זה?‬
‫את אוהבת טונה שומנית,‬ ‫אז ביקשתי שש כאלו. תיהני!‬
‫אבל את לא יכולה פשוט...‬
‫לאן את הולכת?‬
‫את צריכה לחלוץ נעליים.‬ ‫-סליחה...‬
‫אני אקח את זה.‬
‫תודה!‬
‫כדאי שקודם אגיד שלום לאימא.‬
‫את מתפללת עם מעיל?‬ ‫-קר פה!‬
‫חוץ מזה, אני רוצה שהיא תראה אותו.‬
‫אימא ידעה‬
‫שכשהתחלתי לצאת עם הידה, לא היה לי מעיל.‬
‫הוא אמרה שתקנה לי מעיל,‬ ‫עם החסכונות הסודיים שלה,‬
‫אבל אז התמוטטה.‬
‫מה זה? מינק?‬
‫שועל אמריקני אדום.‬
‫אז שועלה לובשת שועל?‬
‫איפה מר קאטסומאטה?‬
‫מה קרה?‬
‫פטיש.‬ ‫-מה?‬
‫את נתת לו מכה?‬
‫רגע, אתה בסדר?‬
‫הוא בסדר גמור.‬
‫למה הרבצת לו בראש עם פטיש?‬
‫אני אשם בזה.‬
‫הוא היה גבוה ו...‬
‫כן. הוא נפל.‬
‫בכל אופן, מצאתי הצעת עבודה שתתאים לך.‬
‫עורך בכתב העת הזה. כבר עבדנו איתם בעבר.‬
‫המשכורת החודשית שם טובה מאוד.‬
‫רק רגע.‬
‫אתה ביקשת ממנה לעשות את זה?‬
‫לא, אני רק דיברתי עם מר סאטומי...‬
‫טקאו ביקש ממני למצוא‬ ‫מקום שאחינו יוכל להשתקע בו.‬
‫תקפידי על המילים שאת אומרת.‬ ‫-מה?‬
‫אה. "אחינו"?‬
‫התכוונתי לזה באופן כללי.‬
‫אז מבחינתך הוא כמו‬ ‫סתם איזה מוכר דגים או מוכר סושי?‬
‫טאקיקו, את כזאת...‬
‫סאקיקו!‬
‫במקצועו של גבר, לא רק הכסף חשוב.‬
‫את מעדיפה שיהיה בלש‬ ‫מאשר שיעבוד בכתב עת לאגרוף?‬
‫אתה מוכן לערוך את השולחן...‬
‫אחי?‬
‫בסדר.‬
‫רגע, איפה אבא?‬
‫הוא הלך לקנות סיגריות.‬
‫אולי נאכל? הטונה תתייבש בקרוב.‬
‫לא, תודה.‬ ‫-את שוב מתחילה לקנא.‬
‫אני? לקנא?‬
‫במה?‬
‫אני זו שיש לה עבודה קבועה וחסכונות.‬
‫עבודה וחסכונות, מה?‬
‫הדברים האלה מספיקים בשביל לשמח אישה?‬
‫לי אין אף אחד מהם,‬
‫אבל אני לא מפסיקה להודות על כך שאני אישה.‬
‫זה תלוי בך, מר קאטסומאטה.‬
‫עד שתמצא עבודה קבועה,‬ ‫היא תמשיך להיות היסטרית.‬
‫לכי הביתה.‬
‫את תמיד כזאת כבדה.‬
‫לכי הביתה.‬
‫זה הבית של אבא.‬ ‫אין לך זכות לגרש מפה אנשים.‬
‫דווקא יש לי,‬ ‫אחרי שזרקתם עלינו את כל האחריות!‬
‫זה אמור להיות פיצוי על כך?‬
‫הוא ניצל.‬
‫אם זה מה שאת מרגישה, אקח אותו למקום אחר.‬
‫אני מבינה למה היא התרגזה.‬
‫רק ניסיתי לעזור!‬
‫הגישה שלך שגויה.‬
‫את עדיין לא אמורה ללבוש דברים כאלה.‬
‫הנה, קחו כסף לבזבוזים.‬
‫באמת?‬ ‫-תודה!‬
‫כמה נתת להם?‬ ‫-תפסיקי לדאוג!‬
‫איזה יופי! זה מספיק בשביל ווקמן.‬
‫ווקמן!‬ ‫-התבלבלתי בספירת ה"עיניים".‬
‫טוב, אז נראה לי שגם אני אקנה ווקמן.‬
‫אסור לך לעשות את זה כל הזמן.‬ ‫-אז רק הפעם.‬
‫אל תאכל את כל הטונה!‬
‫תחזירו את זה. גם את הכסף.‬ ‫-מאקיקו!‬
‫לא!‬
‫יש גבול, אפילו לאחים וקרובי משפחה.‬
‫אם אתם לא רוצים שהכסף‬ ‫יישאר אצלכם, שימו אותו בחשבון חיסכון!‬
‫אבל זה יביא לנו מזל רע.‬
‫אדם שמתחיל לחסוך כסף מודה בכך‬
‫שהוא מצפה להפסיד‬ ‫בקרב הבא על הגנת התואר שלו.‬
‫כולם בתחום שלו חושבים ככה.‬
‫אז תחסכי אותו בשביל בית משלכם.‬
‫את יודעת, טאקיקו לא מרוצה.‬
‫רואים את זה עליה.‬
‫כשאני חולפת מול נשים ברחוב,‬
‫אני חושבת לעצמי, "זאת מרוצה",‬
‫או "זאת לא מרוצה".‬
‫אז אני מרוצה, או לא?‬
‫אני לא אגיד לך.‬
‫היו לי מספיק מריבות ליום אחד.‬
‫תפסיק לאכול את כל הטונה!‬ ‫-זה דיונון!‬
‫נראה לי שהסושי קורא לי.‬
‫מה?‬ ‫-הטונה ממש טעימה.‬
‫טונה?‬
‫גם הדיונון טוב.‬
‫- קוטארו טאקזאווה -‬
‫אסור לך לומר לו את זה לעולם!‬
‫אבל לא נעים לי לשמור על שתיקה.‬
‫- שיזואו קאטסומאטה -‬
‫אני מעדיף לפרוק את זה ואחר כך להתנצל.‬
‫הוא גבר. לא אכפת לו איך נפגשנו.‬
‫זה מכביד על המצפון שלי.‬
‫זה תבשיל אודן?‬
‫את תישני כאן הלילה, נכון?‬
‫אבא!‬
‫בתור הורה, איך אתה מסוגל לומר את זה?‬ ‫-מה?‬
‫את רצינית? טיפשי מצידך להסיק מסקנות כאלו.‬
‫נראה לך שאבא שלך...‬
‫לא מרוצה?‬
‫ממה?‬
‫את יודעת.‬
‫מכך שהוא גר עם זר.‬
‫אולי זה לא ממש ענייני,‬
‫אבל לא עדיף שטסונאקו תגור איתו?‬
‫היא הכי מבוגרת.‬
‫גם אני חשבתי ככה בתחילה.‬
‫שאבא שלך לא מרוצה?‬
‫בקשר לטסונאקו.‬
‫אבל בנה חוזר הביתה מסנדאי.‬
‫הבנתי.‬
‫אני מניח‬
‫שזה עלול לגרום לסיבוכים.‬
‫זה מוכן.‬ ‫-תודה.‬
‫גם זה.‬ ‫-בסדר.‬
‫את תאהבי זה. זה הספציאליטה של אימא שלי.‬
‫הבן שלי כאן. כן.‬ ‫-זה נראה טוב.‬
‫זה באמת טוב.‬ ‫-אז בפעם אחרת. מחר.‬
‫אני מתנצלת.‬
‫מי זה היה?‬
‫תלמיד מכיתת האיקבנה שלי.‬
‫לא חבל שביטלת?‬
‫זה בסדר גמור!‬
‫זאת לא בעיה. אל תדבר שטויות.‬
‫אם את אומרת. נכון?‬ ‫-כן.‬
‫כשלא חזרת הביתה לכבוד השנה החדשה,‬
‫ידעתי שהתירוץ שלך על סקי הוא סתם קשקוש.‬
‫אם יש לך מישהי בחייך,‬ ‫היית יכול לומר לי את זה קודם.‬
‫קשה להגיד משהו כזה במכתב.‬ ‫-כן.‬
‫וגם שיחת טלפון לא מתאימה לזה.‬
‫התכוונו לספר לך, בסופו של דבר. נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אימא, הבטטה ממש טעימה.‬
‫כן? באמת?‬
‫בפעם הבאה שתבואי,‬ ‫אלמד אותך איך להכין את זה.‬
‫אלו חדשות טובות.‬ ‫-נכון.‬
‫טוב, קאיוקו...‬ ‫-סאטוקו.‬
‫סאטוקו?‬
‫אני מתנצלת.‬ ‫-"סאטו", כמו ביחידת האורך.‬
‫ומהו המזל שלך?‬ ‫-גמל.‬
‫היי, מה פתאום גמל?‬
‫היא יכולה לא לשתות מים במשך יום שלם‬
‫וללכת מרחקים ארוכים בלי להתעייף.‬
‫אני במחזור שמעליו.‬
‫אני מבינה.‬
‫ויש לך אחים?‬
‫אתם מכירים את שר הנפט?‬
‫מה?‬
‫הסעודי.‬
‫זה שיש לו שם שנשמע יפני.‬
‫שם שנשמע יפני?‬
‫הוא מתחיל ב"יא".‬
‫ימאני?‬
‫שר הנפט ימאני.‬ ‫-כן, הוא.‬
‫בכל פעם שאני שומעת את שמו,‬
‫אני רואה במחשבתי‬ ‫את אותיות הקאנג'י של "הר" ו"שתיים".‬
‫אני לא שולטת בזה.‬
‫מאחר שאת עובדת בספרייה,‬ ‫לאותיות יש חשיבות רבה בשבילך.‬
‫מה הבעיה?‬
‫אתה נחנק?‬
‫אטריות השיראטאקי...‬
‫תשפשפי לו את הגב.‬ ‫-מה?‬
‫קשה לך לנשום?‬
‫הן נתקעו לו בקנה הנשימה. תשפשפי לו את הגב.‬
‫ככה.‬ ‫-אתה בסדר?‬
‫אתה...‬ ‫-אני בסדר.‬
‫אני בסדר.‬
‫אני מצטער.‬
‫הפחדת אותי.‬
‫חשבתי שאתה הולך למות!‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫לשירותים?‬ ‫-כן.‬
‫למה אני תמיד מפשל ברגעים החשובים?‬
‫זה לא היה רגע חשוב.‬
‫ובכן, זה הלילה הראשון שלי כאן, נכון?‬
‫ואנחנו אוכלים ארוחת ערב עם אביך.‬
‫אני מניח שנגזר עליי לפשל בלילה הראשון.‬
‫זה...‬
‫משהו שמוטב לא לומר.‬
‫אוי, לא התכוונתי ל...‬
‫אתה יוצא מהבית?‬
‫כן.‬
‫לאן?‬ ‫-נזכרתי שאני צריך לעשות משהו.‬
‫לעשות מה?‬
‫את יודעת...‬
‫יש לך סיגריות כאן.‬
‫לא, זה בסדר. תישארו כאן ותיהנו.‬
‫בחייך, אבא...‬
‫אני לא אוהבת...‬
‫שמנסים לארגן לי דברים כאלה.‬
‫אני שונאת את זה.‬ ‫-זה לא מה שקורה כאן.‬
‫אז מה קורה כאן?‬
‫זה בסדר.‬
‫אני אלך.‬
‫מה?‬ ‫-אני אמצא מקום אחר לגור בו.‬
‫מר קאטסומאטה...‬
‫זו תהיה טרחה רבה מדי.‬
‫נכון?‬
‫תיכנסו פנימה.‬
‫המים באמבטיה היו ממש נעימים.‬
‫הם לא היו חמים מדי?‬ ‫-לא, הם היו בסדר גמור.‬
‫אני אוהבת אמבטיות חמות.‬
‫בדיוק כמו מאסאקי.‬ ‫-נכון.‬
‫זה לא אומר שאנחנו...‬
‫בסדר. לילה טוב.‬
‫לילה טוב.‬
‫לילה טוב!‬
‫תרגישי כמו בבית.‬ ‫-תודה.‬
‫בחייך, כמה זמן היית שם?‬
‫אני מצטערת!‬
‫מה העניין?‬
‫את יודעת, אני מחבב אותו.‬
‫הוא איש טוב, קאטסומאטה הזה.‬
‫הוא לא משקר.‬
‫"הבודהה אמידה הוא מפלטי"‬
‫תיזהר!‬
‫בחייך...‬
‫אני מצטער.‬
‫זה מעצבן אותך, נכון?‬
‫טוב, לפחות זה לא קורה בכל יום.‬
‫אימא שלי אוהבת את זה מאוד, אז...‬
‫נסי להתגמש קצת.‬
‫הטיפול שלך באימך מוצא חן בעיניי.‬
‫תפסיקי. אנחנו בחוץ.‬
‫מי מסתכל עלינו?‬
‫אה, הוא ער.‬
‫הוא בטח רעב.‬
‫שאני אטפל בזה?‬
‫לא, אתה תטפל באימא שלך.‬
‫אני באה.‬
‫"הבודהה אמידה הוא מפלטי"‬
‫מה כדאי שנבקש בתפילה היום?‬
‫הראייה שלך נחלשת?‬ ‫-אם זה נכון, כבר מאוחר מדי לתפילות.‬
‫טוב, אם זה הכול...‬
‫תתפללי בדבקות, אימא.‬
‫סמוך עליי!‬
‫"הבודהה אמידה הוא מפלטי"‬
‫חלב?‬
‫כנראה שלא.‬
‫בבקשה.‬
‫זה היה בלתי צפוי.‬
‫"זה טעים."‬
‫כן! זה באמת טעים.‬
‫הגעתי למרפאת מוקאי?‬
‫אני מחפשת את מר סאטומי,‬ ‫שעבר בדיקה תקופתית היום.‬
‫הוא סיים כבר?‬
‫סאטומי. טקאו סאטומי.‬
‫כן.‬
‫מה?‬
‫אני מצטערת.‬
‫מה זה היה?‬
‫חשבתי שאולי טעיתי בחדר.‬
‫היא נבהלת בקלות.‬
‫בירח הדבש שלנו היא הלכה לבית המרחץ לבדה,‬
‫וכשחזרה בדיוק החלפתי בגדים.‬
‫היא אמרה, "אני מצטערת" וברחה.‬
‫בחייך, מוטב לא לספר סיפורים כאלה.‬
‫בעלי מודה לך.‬
‫לא, אני מודה לו.‬
‫הרגשת בחילה לאחר מכן?‬ ‫זה בדיוק כמו בשנה שעברה.‬
‫אני לא אוהב בדיקות קולונוסקופיה.‬
‫אני מצטערת על הטרחה.‬
‫ממילא הייתי צריכה‬ ‫להביא לו כמה מסמכים בדחיפות.‬
‫תודה רבה.‬
‫הממחטה שלך התלכלכה?‬
‫כלל לא.‬ ‫-בבקשה, הרשי לי לכבס אותה.‬
‫אני לא יכולה.‬ ‫-באמת שזה בסדר.‬
‫מים?‬ ‫-סיגריה?‬
‫אתה צריך מים?‬
‫אני מעדיף סיגריה.‬
‫מותר לך לעשן?‬
‫ובכן, הבחילה חלפה.‬
‫ביקשתי ממנה לקנות לי קופסה.‬
‫חשבתי שאתה מעשן "סבנסטארז".‬
‫הוא עבר ל"לייט" לפני שלושה חודשים.‬
‫לא שמת לב?‬
‫תראה, אני לא מעשנת.‬
‫והן באמת דומות זו לזו.‬
‫מר קיקומורה רצה לדבר איתך.‬
‫זה ממש מפתיע.‬
‫אני תוהה אם הוא קנה את הדירה ההיא.‬
‫זה קיקומורה אחר.‬ ‫קיקומורה הזה הוא מבנק סנבוקו.‬
‫הוא זקוק לפרטי ההלוואה.‬
‫אני אתקשר אליו מחר.‬
‫בסדר.‬
‫אם סיימת את ענייני העבודה, אחליף אותך כאן.‬
‫אם כך...‬
‫שמור על עצמך.‬ ‫-תודה.‬
‫איזה צירוף מקרים.‬
‫אני אקבל את זה כאזהרה.‬
‫לא שעשיתי משהו רע.‬
‫קניתי אותו עם הבונוס השנתי שלי,‬ ‫וכשמר סאטומי ראה אותו‬
‫הוא אמר שהוא רוצה לקנות כזה גם לאשתו.‬
‫באמת?‬
‫אני הולכת.‬
‫לא ידעתי שהמעיל שלה ושלי זהים.‬
‫אני פשוט לא יודע לבחור בגדים בעצמי.‬
‫אולי אתה קנית לה את המעיל הזה?‬
‫אם הייתי קונה לה בגדים,‬ ‫לא הייתי קונה כאלה שיש גם לך.‬
‫יש לה חבר, את יודעת.‬
‫באמת? מי זה?‬
‫אני לא יודע את שמו.‬
‫אתה צריך עזרה?‬
‫זה בסדר.‬
‫אני מסתדר.‬
‫אני אענה, אדוני.‬
‫הלו?‬
‫אבא?‬
‫אתה לא אבא?‬
‫לאיזה מספר חייגת?‬
‫טעות במספר?‬
‫זה היה ילד.‬
‫ילד?‬
‫בן.‬
‫אני מבין.‬
‫אולי הוא רצה לבקר‬ ‫את הסבא שלו אחרי הלימודים.‬
‫כן, כנראה.‬
‫מר קאטסומאטה.‬ ‫-כן?‬
‫שמעת את האמרה,‬ ‫"זוהרה של חרב נארה מתעמעם מהר"?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫לדעתי זו אמרה מתקופת מורומאצ'י.‬
‫מספרים שנהגו לייצר‬ ‫בסמוך לנארה חרבות מאיכות נמוכה.‬
‫כיום קוראים להן "נארה-מונו".‬
‫אני מבין.‬
‫אז זאת המשמעות של "חרב נארה"?‬
‫כן.‬
‫בתחילה הן בוהקות ונראות חדות מאוד,‬
‫אבל אומרים שהציפוי שלהן דוהה במהירות.‬
‫זה מה שאני?‬ ‫-לא, אני מצטער.‬
‫אני לא אומר את זה באופן ביקורתי.‬
‫אתה פשוט עובד קשה מדי.‬
‫בסדר.‬
‫הנה אורז.‬ ‫-תודה.‬
‫יכול להיות שאתה מנסה לפצות על משהו?‬
‫זה לא משהו כזה.‬
‫אז בוא נתחלק שווה בשווה.‬
‫אחד מאיתנו יבשל ביום אחד, והשני למחרת.‬
‫תודה על הארוחה.‬
‫תודה.‬
‫הלו?‬
‫אה, זו את.‬
‫זה אתה, אבא?‬
‫קח.‬
‫הלו? אה, טאקיקו.‬
‫הכנת את ארוחת הערב כמו שצריך?‬
‫אני רגיל לבשל, אז...‬
‫אה, נכון.‬
‫אבא שלי לא מסוגל לאכול...‬ ‫-לילה טוב.‬
‫הוא לא אוכל תפוחי אדמה.‬
‫אוי, לא. הכנתי תפוחי אדמה הערב.‬
‫תפוחי אדמה מבושלים עם בשר קצוץ.‬
‫זה מאכל תפוחי האדמה היחיד שהוא מוכן לאכול.‬
‫הוא אוכל אותו, נכון?‬
‫כן.‬
‫עכשיו מתחשק גם לי.‬
‫חשבתי שנדבר על משהו רציני,‬ ‫אבל חתונה? אחת הספיקה לי.‬
‫אם את רוצה לחיות לבדך‬ ‫למשך שארית חייך, תתכבדי.‬
‫אבל...‬
‫אבל מה?‬
‫זה לא ייגמר בבכי?‬
‫למה את מתכוונת?‬
‫בטח יש לך מישהו, נכון?‬
‫יש אנשים שצוחקים ויש כאלה שבוכים.‬
‫זו דרכו של עולם.‬
‫תגידי משהו.‬
‫תשתו איתי משהו?‬
‫בשמחה.‬
‫טוב לשתות משקאות מומלצים,‬ ‫אבל צריך לבצע גם המלצות אחרות!‬
‫אחותך מקווה מאוד שתתחתני שוב.‬
‫קניתי קימונו חדש‬ ‫ואני זקוקה לתירוץ ללבוש אותו.‬
‫אטריות השיראטאקי טעימות מאוד.‬ ‫-חשוב לה מאוד להיות מוסרית.‬
‫לא, היא פשוט זוכרת‬ ‫את מה שנתנו לה לשנן בבית הספר.‬
‫"הביעו חיבה כלפי אחיכם ואחיותיכם.‬
‫"מצאו הרמוניה כבעלים ונשים."‬
‫את זוכרת את כל זה?‬
‫"נהגו בטוב לב..." מה בא לאחר מכן?‬
‫לא, לפני זה.‬
‫"שאו עצמכם בצניעות ובמתינות."‬
‫מה זה אומר בכלל?‬
‫זה אומר להביע כבוד ולהתנהג בצורה מנומסת.‬
‫אדוני, אני בדיוק עושה משהו.‬
‫הלו? בית טאקזאווה.‬
‫מה שלומך, אבא?‬
‫אני בסדר. מה שלומך, בן שלי?‬
‫לא כל כך טוב.‬
‫זה לא טוב. תתעודד.‬
‫אני לא יכול.‬
‫אז יש לנו בעיה.‬
‫אני אתעודד כשאראה אותך.‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫למה?‬
‫אני חייב לסיים. לילה טוב.‬
‫אני יכול להתקשר שוב?‬
‫כן, זה בסדר.‬
‫מר טאקזאווה.‬
‫כן?‬
‫אני חייב לספר לך משהו. אפשר?‬
‫כמובן. בבקשה.‬
‫מה העניין?‬
‫אדוני, שמעתי ששיבחת‬ ‫אותי כמישהו שאינו משקר.‬
‫מה, טאקיקו אמרה לך?‬
‫כן.‬
‫אבל אני...‬
‫שיקרתי לך, אדוני.‬
‫הסתרתי ממך משהו.‬
‫הסתרת משהו?‬
‫אני האיש...‬
‫שחקר את הרומן שלך.‬
‫כך הכרתי את טאקיקו.‬
‫בשלב הזה,‬
‫אני לא יודע אם נתחתן,‬
‫אבל אם זה אכן יקרה...‬
‫אז כאות התנצלות...‬
‫אני אטפל בה היטב.‬
‫אני לא אבגוד בה לעולם, עד סוף חיי.‬
‫לא צחקתי ככה כבר הרבה זמן.‬
‫הקטע עם הגמל היה מוצלח.‬
‫הוא אף פעם לא סיפר בדיחות כאלו קודם לכן.‬
‫אולי המשמעות של הדבשת היא שיש לה ילדים.‬
‫רגע, אולי זה באמת ככה.‬
‫אני רק צוחק.‬
‫היא חסרת בושה.‬
‫גם אם הם רציניים,‬
‫הוא היה יכול להישאר לבדו בלילה הראשון,‬
‫או שהם היו יכולים לישון בחדרים נפרדים.‬
‫"המים באמבטיה היו ממש נעימים."‬
‫מה עם הנאום שנשאת לי?‬
‫"אני אשליך את כל החפצים שלך לפח.‬
‫"הבן שלי יתחתן, יהיה לי נכד,‬
‫"ונחיה חיים שקטים, חופשיים מתאוות העולם."‬
‫המטרות שלך השתנו?‬
‫סתם נלחצתי.‬
‫את...‬
‫יש לך סחרחורת?‬
‫תנוחי. שבי כאן.‬
‫אני רוצה להשליך את זה.‬
‫אז תשליכי.‬
‫אבל קשה להחליף קירות מנייר.‬
‫אני אעשה את זה.‬
‫אני מומחה בזה.‬
‫הנה זה בא.‬
‫- בית הספר לאיקבנה של טסונאקו מיטאמורה -‬
‫כאשר בוחרים איזה להשאיר ואיזה לגזום...‬
‫אחר צהריים טובים.‬ ‫-שלום.‬
‫סליחה שאני מאחרת.‬
‫אין בעיה.‬ ‫-תודה.‬
‫כאשר אנחנו בוחרים אילו עלים להשאיר...‬
‫תפרשי אותם, כך שייראו טבעיים.‬
‫שילוב בין סוגים שונים‬ ‫של חרציות יכול להיות מוצלח.‬
‫זה טוב. נסי משהו נועז.‬
‫זהו זה.‬
‫לכל הרוחות.‬
‫- קפה הסריגה -‬
‫כשתסיים אני אבדוק את התשובות שלך.‬
‫הנה. תסתכל.‬
‫אני אבדוק אותן.‬ ‫-ברור.‬
‫שלוש, שתיים, אחת...‬
‫יש לך טעות, אבא!‬
‫איפה?‬
‫אני מבין.‬
‫זו לא התשובה הנכונה.‬ ‫-אתה צודק.‬
‫זה קשה מדי בשבילי.‬ ‫-זו התשובה הנכונה.‬
‫אף פעם לא למדתי דברים כאלה.‬
‫את זה צריך לכתוב ככה.‬
‫ככה.‬
‫זה אותו דבר, לא?‬
‫ממש לא!‬
‫- קוטארו טאקזאווה, שיזואו קאטסומאטה -‬
‫באת רק בשביל לתקוע את המסמר הזה?‬
‫לא סיימתי בפעם הקודמת.‬
‫אולי אתה מוכן...‬
‫לגרום לי לצחוק?‬
‫תגיד משהו מצחיק.‬
‫קשה לעשות את זה בהתראה של רגע.‬
‫אתה יכול...‬
‫לחזור אל ההרגשה שהייתה לך אז?‬
‫היום אני...‬
‫לא אסרב.‬
‫סליחה שאני מגישה רק את מה שהבאת.‬
‫זה מספיק?‬
‫טוב, מה רצית לספר לי?‬
‫זה סובל דיחוי.‬
‫שאשאיר את שתיכן לבדכן?‬
‫לא, טקאו. תישאר כאן.‬
‫אה, כן. יוקו!‬
‫עלי למעלה, בבקשה.‬
‫את מתחתנת, נכון?‬
‫יוקו!‬
‫זה נכון?‬
‫באמת?‬
‫עם מר קאטסומאטה?‬
‫ידעתי.‬
‫את נראית שונה מאוד, דודה טאקיקו.‬
‫את זוהרת.‬
‫טוב, לכלה לעתיד‬ ‫אסור להיראות עגמומית, נכון?‬
‫עלי למעלה.‬
‫עכשיו.‬ ‫-למעלה.‬
‫בכל פעם שיש משהו חשוב,‬ ‫אתם שולחים אותי למעלה.‬
‫בשביל מה יש לנו קומה שנייה, לדעתך?‬
‫עכשיו לכי.‬
‫הילדים בימינו ממש מפחידים.‬
‫הם משיגים את המבוגרים,‬ ‫הן מבחינת הגוף והן מבחינת האינטואיציה.‬
‫אני מניחה שגם לכם לא קל.‬
‫אם אני חולמת‬ ‫ולא שמה לב, היא עולה על זה מייד.‬
‫אסור לי להיות שאננה.‬
‫"הסומק שעל לחיי‬ ‫מכריז זאת בפני כולם", נכון?‬
‫באמת הגיע הזמן.‬
‫היא צודקת. הפנים שלך‬ ‫הן היפות מכולן, טאקיקו.‬
‫אם היית קולטת את זה‬ ‫לפני חמש שנים, היית יכולה...‬
‫הייתי יכולה מה?‬ ‫-תראי...‬
‫למצוא מישהו יותר טוב?‬
‫לא! פשוט היית עושה את זה מהר יותר.‬ ‫-ברוך שובך!‬
‫הוא צודק. את יודעת כמה דאגתי?‬
‫לפחות תגיד שהגעת הביתה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫נראה ששום דבר‬ ‫שאת אומרת לא פוגע בי, מאקיקו.‬
‫הדודה שלך כאן. תגיד שלום.‬ ‫-למרות זאת...‬
‫שלום.‬
‫זה הכול?‬ ‫-הוא בקטע של מרד.‬
‫שוב גבהת!‬
‫אני מקווה מאוד. הוא אוכל ארבע פעמים ביום.‬
‫מתי הטקס?‬
‫אנחנו חייבים לעשות טקס?‬
‫ברור.‬
‫יש דברים שחייבים לעשות.‬
‫אף אחד מאיתנו לא אוהב טקסים.‬
‫זה לא עניין של העדפה.‬
‫כשהילדים שלכם יגדלו, תתחרטו על זה.‬
‫הם תמיד מבקשים לראות‬ ‫את תמונות החתונה של ההורים שלהם.‬
‫הבעיה האמיתית היא את מי להזמין.‬
‫הורים, אחים ו...‬
‫אחים, מה?‬
‫יש אדם אחד...‬
‫שאני לא רוצה להזמין.‬
‫מי זה?‬
‫סאקיקו.‬
‫עכשיו גם את מורדת?‬
‫אני לא יודעת מה היא‬ ‫אמרה לך, אבל אנחנו אחיות.‬
‫אין לה שום סיבה להשוויץ בכסף שלה.‬
‫איך שהיא מתרברבת...‬
‫זה לא מתוך כוונה רעה.‬ ‫-זאת הנקמה שלה.‬
‫היא נוקמת על כך‬ ‫שלעגתי לציונים שלה כשהייתה קטנה.‬
‫אז שתעשה את זה.‬
‫לי לא אכפת.‬ ‫היא יכולה לומר לי כל מה שהיא רוצה.‬
‫אבל לא נעים לי...‬
‫ממר קאטסומאטה.‬
‫הוא קיבל ביטחון כגבר סוף סוף.‬
‫מה?‬
‫אני לא רוצה שביטחונו העצמי ייפגע,‬
‫עכשיו כשהוא מוכן להתקדם.‬
‫גם הוא מרגיש ככה?‬
‫לא.‬ ‫-אז זו רק את?‬
‫זה יגרום לטינה.‬
‫הוצאת לי את המילים מהפה.‬
‫לא לקבל הזמנה לחתונה של אחותה...‬
‫סאקיקו ומר ג'ינאי לא ישכחו את זה לעולם.‬
‫את לא מבינה.‬
‫מה?‬
‫הצד שינטור טינה...‬
‫יהיה מר קאטסומאטה.‬
‫אני הייתי נוטר טינה,‬
‫אם הייתי מגלה שלאשתי יש חששות כאלה לגביי.‬
‫טאקיקו, את לא בסדר.‬
‫אסור לך להגיד לאחותך משהו כזה.‬
‫כל האחיות שלך צריכות להיות שם.‬
‫ולא חשוב אם הן עשירות‬ ‫כמו משפחת רוקפלר, או אפילו רוצחות.‬
‫גם אני אנושי.‬
‫גם אני נוטר טינה לאנשים.‬
‫גם אני מקלל.‬
‫אבל זה שונה.‬
‫אם היא...‬
‫תעשה משהו שירתיח אותך...‬
‫את יודעת...‬
‫אני סובל מגלי חום.‬ ‫אולי לא ארגיש את זה בכלל.‬
‫שלום.‬
‫שמרתי את זה.‬
‫נהדר!‬
‫טאקיקו, את יודעת איפה כוסות הקיריקו?‬
‫את יכולה להביא אותן?‬
‫תזכיר לי איפה הן?‬
‫בבקשה.‬
‫כאן? לא.‬
‫אז איפה?‬
‫אולי כאן.‬
‫הנה הן.‬
‫איך זה?‬
‫לא ייאמן.‬
‫כן. איזו ארומה.‬
‫אפשר להצטרף אליכם?‬ ‫-כמובן.‬
‫ובכן, מזל טוב לכם.‬
‫תודה רבה, אדוני. זה קרה רק בזכותך.‬
‫מה?‬
‫אה, לא התכוונתי...‬
‫זה נכון.‬
‫נראה שאני איחדתי ביניכם.‬
‫מזל טוב לכם שוב.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-תודה.‬
‫לחיים.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-זה...‬
‫זה די...‬ ‫-חזק?‬
‫מרגישים את זה אחרי כמה שניות.‬
‫הוא טעים.‬ ‫-אתה צודק.‬
‫קשה לשתות אותו לא מדולל.‬
‫- חדר המתנה למשפחות קאטסומאטה וטאקזאווה -‬
‫אתה נראה טוב, מר קאטסומאטה.‬
‫אבל החליפה קצת גדולה עליך.‬ ‫-טסונאקו!‬
‫היא יושבת עליך נהדר.‬
‫אנשים לא ירגישו בכך שהיא שכורה?‬
‫לובשים אותן רק פעם אחת.‬ ‫לקנות אותה יהיה כמו לשכור אותה.‬
‫הוא צודק. זקוף את ראשך.‬
‫אני מעדיפה גברים עם כתפיים שמוטות.‬
‫תפסיקי! את תבלבלי אותו.‬
‫זה ג'ינאי!‬ ‫-הידה! תסתכל לכאן!‬
‫תודה לכולכם.‬
‫רד בזהירות.‬
‫שלום!‬
‫מזל טוב לרגל נישואיכם!‬
‫תודה לכולכם.‬
‫תסתכל לכאן!‬
‫תמונה? בבקשה.‬
‫ולמעלה!‬
‫תגיד "צ'יז".‬ ‫-צ'יז!‬
‫מה את עושה?‬
‫לא אמרתי לך להתלבש בצניעות,‬ ‫כדי שלא תיראי טוב יותר מהכלה?‬
‫אתם לא הכוכבים כאן.‬ ‫-אני יודעת, טוב?‬
‫אז למה הוא לבוש ככה?‬
‫הכנתי לו חליפה כהה רגילה,‬
‫אבל בדיוק כשיצאנו,‬ ‫הוא אמר שאסור לו ללבוש משהו שחור,‬
‫כי זה אירוע משמח.‬ ‫-אבל ככה הוא ממש מתבלט!‬
‫זה לא מצעד.‬
‫תתכונן לצילום.‬
‫אני הולכת להגיד משהו בקשר לזה.‬
‫תסלחו לי, כולם.‬
‫זה אירוע פרטי. אתם מוכנים לעזוב, בבקשה?‬
‫הטקס יתחיל בקרוב. עשו את זה אחר כך, בבקשה.‬
‫אחיות, אולי תיתנו להם להישאר?‬ ‫אני חייב להביע כבוד כלפי המעריצים שלי.‬
‫למרות זאת...‬
‫כך האירוע יהיה משמח יותר, נכון?‬
‫זה משפר את מצב הרוח, נכון?‬
‫אבל...‬
‫מזל טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫למה שלא נהפוך את המקום לבהיר יותר?‬
‫זה אירוע של פעם בחיים. יותר מדי חשוך פה.‬
‫הכול צריך להיות נוצץ...‬
‫מה לכל ה...‬ ‫-אתה בסדר?‬
‫החליפה!‬ ‫-טאקיקו!‬
‫זהירות! הרצפה חלקלקה!‬
‫אתה בסדר?‬
‫זהירות.‬
‫לכו מפה!‬
‫שניכם, לכו מפה.‬
‫אם לא תלכו מפה,‬
‫אנחנו נלך.‬
‫רגע, טאקיקו.‬
‫בוא נלך.‬ ‫-לא, חכו רגע.‬
‫בעוד עשר שנים זה יהיה סיפור מצחיק.‬
‫בסדר?‬
‫מר קאטסומאטה, תחליף איתי בגדים.‬ ‫נראה לי שאלה לא ממש הולמים אותך.‬
‫אבל מה איתך?‬
‫בטח מחזיקים חליפות באולם הזה.‬
‫מר קאטסומאטה, גברת טאקזאווה, הכול מוכן.‬
‫אנחנו באים!‬
‫רק רגע, בבקשה.‬
‫קדימה. בואו נלך.‬
‫קדימה.‬
‫גם את, טאקיקו.‬
‫תיזהרו לא להחליק.‬ ‫-תפסעו בזהירות.‬
‫אתה מרגיש לא טוב, נכון?‬
‫אני בסדר.‬ ‫-אז מה קרה?‬
‫מישהו דחף אותי.‬
‫הידה.‬
‫אני אחכה כאן.‬
‫בבקשה‬
‫האם אתה מבטיח להישאר נאמן לה,‬ ‫בזמנים טובים ובזמנים רעים,‬
‫בעושר ובעוני,‬
‫בחולי ובבריאות,‬
‫כל עוד שניכם חיים?‬
‫אני מבטיח.‬
‫טאקיקו טאקזאווה.‬
‫באת לכאן היום‬ ‫כדי להיכנס בברית הנישואין הקדושה.‬
‫האם את לוקחת את הגבר הזה לבעל?‬
‫האם את מבטיחה להישאר נאמנה לו‬
‫בזמנים טובים ובזמנים רעים,‬
‫בעושר ובעוני, בחולי ובבריאות,‬
‫כל עוד שניכם חיים?‬
‫אני מבטיחה.‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬