‫אני רוצה שזה ייגמר.‬
‫- אשורה: ארבע אחיות -‬
‫אני בטוחה שהבן הוא זה שהתקשר.‬
‫אבא היה במצב רוח ממש טוב.‬
‫הוא וטומוקו טסוצ'יה בטח חזרו להיות ביחד.‬
‫אם זה משפר את מצב הרוח של אבא, למי אכפת?‬
‫לך קל יותר לקבל זאת מאשר לי.‬
‫רק כי את חוששת בקשר לטקאו.‬
‫זה לא זה!‬
‫כלומר...‬
‫האישה הזאת מתראה‬ ‫עם שני גברים בבת אחת, נכון?‬
‫אם המינים היו הפוכים,‬ ‫זה לא היה נראה נדיר כל כך.‬
‫אבל אנשים באמת מסוגלים להתנהג ככה?‬
‫זה לא חייב להיות דוחה.‬
‫אולי הם רק עוברים אצל האישה לכוס תה,‬
‫או עוזרים לה לפתוח מכסה הדוק מדי של צנצנת.‬
‫לפתוח צנצנת, מה?‬
‫הבן שלי נהג לעשות את זה בשבילי.‬
‫כשהוא נסע לסנדאי,‬ ‫נאלצתי לבקש מאנשי מכירות לעשות את זה.‬
‫ולכולם הייתה הבעה זהה.‬
‫הבעה?‬
‫"אין לה כזה."‬
‫אין לה מה?‬
‫גבר.‬
‫אני מבינה.‬
‫זה יכול להיות מדכדך.‬
‫אם תהפכי לאלמנה, תביני.‬
‫אל תאחלי לי את זה!‬ ‫עדיין לא סיימנו לשלם את המשכנתה שלנו.‬
‫מוטב שיהיה לך בעל בוגד‬ ‫מאשר שלא יהיה לך בעל כלל.‬
‫היא הגיעה.‬
‫אל תספרי לטאקיקו.‬ ‫-ממש לא! אני יודעת שהיא טיפוס לחוץ.‬
‫היא רק תעשה מזה עניין גדול שוב.‬
‫שכחתי את המעטפה בבית.‬
‫אחרי שביקשתי ממך כל כך הרבה פעמים?‬
‫לכן חיפשתי אחת בדרך.‬
‫אף פעם לא מוצאים‬ ‫חנות לכלי כתיבה כשצריך כזאת.‬
‫אני מניחה שזה נכון.‬
‫הנה.‬ ‫-שוב קנית מעטפה גדולה.‬
‫יש בה מקום למיליון ין.‬
‫אנחנו האחיות שלה‬ ‫וצריכות להביא לה משהו צנוע.‬
‫היא צודקת.‬
‫בטח נעים להיות זו שתמיד מחליטה בשביל כולם.‬
‫את רוצה תה?‬ ‫-לא.‬
‫הנה.‬
‫שימי אותה כאן.‬ ‫-בסדר.‬
‫זה מספיק טוב.‬
‫עכשיו הכסף.‬ ‫-כן, הכסף.‬
‫כסף, כסף...‬
‫עשרת אלפים ין זה בסדר?‬
‫כן, לדעתי.‬
‫זה באמת מספיק?‬
‫האחות הכי גדולה תמסור אותה.‬ ‫-באמת? בסדר.‬
‫רגע. השמות שלנו.‬
‫זה חשוב? אני פשוט אגיד לה שזה מכולנו.‬
‫זה היה מכולנו גם בפעם הקודמת,‬
‫אבל סאקיקו הודתה רק לך. את זוכרת?‬
‫אבל אמרתי לה שזה מכולנו.‬
‫את בטוחה שלא לחשת את זה?‬
‫אז נכתוב את שמותינו. עט, בבקשה.‬ ‫-לא חשוב.‬
‫יש לי עט.‬ ‫-בואו נעשה את זה כראוי.‬
‫שלפת אותו ממש מהר.‬
‫הכנת עט מראש?‬ ‫-ברור.‬
‫את תמיד מוכנה מראש.‬ ‫-כך או כך, טוב שכולנו כאן.‬
‫לא הייתי מסוגלת להיכנס לשם לבדי.‬ ‫-תכתבי במקום נמוך יותר.‬
‫תשאירי מקום לסרט.‬
‫מה את...‬ ‫-אחרת הסרט יכסה את המילים.‬
‫עכשיו מאוחר מדי.‬
‫כבר סיימתי.‬ ‫-טוב, שיהיה.‬
‫את אומרת שזה קרה באשמתי?‬
‫אם לא היית כל כך חמדנית...‬
‫איך בדיוק הייתי חמדנית?‬
‫מעילי הפרווה שלך, וטבעות היהלומים...‬
‫הוא קנה לי את כל הדברים האלה ביוזמתו.‬
‫את לא...‬ ‫-אני לא ביקשתי ממנו שום דבר!‬
‫הוא אמר שקניית דברים נותנת לו מוטיבציה.‬ ‫-המתים אינם מדברים.‬
‫עכשיו את יכולה להגיד כל דבר.‬
‫גברתי...‬
‫מה אמרת כרגע?‬
‫איך היית מסוגלת לומר את זה?‬
‫הבן שלך חי עדיין!‬
‫אל תגידי שום דבר שעלול להביא מזל רע.‬
‫הוא רצה לפנק אותך יותר מכול,‬
‫גברתי.‬
‫הוא דיבר על החיים הקשים שהיו לכם.‬
‫על כך שאחותו מתה צעירה‬ ‫ושהיה לך קשה לגדל את ילדייך.‬
‫הוא אמר שאף פעם לא היית‬ ‫במעיינות חמים, או אכלת במסעדה,‬
‫ושהכסף שהוא ירוויח‬ ‫יאפשר לך חיים טובים יותר.‬
‫אף פעם לא ביקשתי שהבן שלי‬ ‫יקבל מכות כדי שיהיו לי חיי מותרות!‬
‫את יודעת שזה לא נכון.‬
‫את השווצת בפני כל החברים הבודהיסטים שלך.‬
‫לא כמוך!‬ ‫-מתי השווצתי?‬
‫את השווצת בפני האחיות שלך!‬
‫חשבתי שזה יגרום לו להיות מאושר!‬
‫הן תמיד הסתכלו עליו מלמעלה.‬
‫רציתי שהוא יוכל לומר, "תראו אותי עכשיו".‬
‫אם הוא היה פורש אז, זה לא היה קורה.‬
‫מתי זה "אז"?‬
‫מתי?‬
‫את ידעת שהוא לא בריא.‬
‫את ידעת, נכון?‬
‫ידעת, ובכל זאת לחצת עליו לעשות את זה.‬
‫את אישה ממש מפחידה. באמת ובתמים.‬
‫אם הידה לא היה פוגש‬ ‫אישה כמוך, זה לא היה קורה.‬
‫מי שם?‬
‫ברוכות הבאות! כולכן כאן.‬
‫אלו אנחנו, שלוש הגראציות.‬
‫שלום, גברתי.‬
‫תודה שהקדשתן מזמנכן.‬
‫גברתי, את יכולה להביא מים חמים, בבקשה?‬ ‫-מה?‬
‫אל תתאמצו בשבילנו.‬ ‫-מותר לי לשתות תה עם האחיות שלי.‬
‫בבקשה.‬ ‫-בסדר.‬
‫תסלחו לי.‬ ‫-לא, תסלחי לנו.‬
‫מיטב האיחולים משלושתנו.‬
‫אני רואה שאלה איחולים מלבניים.‬
‫תודה רבה לכן.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫הבאתי גם קצת איחולים עגולים.‬
‫חשבתי שתזדקקי לכסף קטן.‬ ‫-את תמיד חייבת להראות שאת עושה יותר מכולם.‬
‫לכן אני לא סובלת אותך לפעמים, מאקיקו.‬
‫את תמיד הילדה הכי טובה.‬
‫מה פתאום?‬
‫אני מודה לך.‬
‫באמת צריך מטבעות בבתי חולים.‬
‫את נראית בסדר.‬
‫אני מרגישה נהדר.‬
‫יותר טוב מאי פעם, לדעתי.‬
‫הידה, האחיות שלי באו לבקר אותך!‬
‫הוא שומע אותנו?‬ ‫-אמרו לי שאולי הוא יגיב לקולות.‬
‫שבו. תרגישו בנוח.‬
‫בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫בני אדם הם באמת יצורים מוזרים.‬
‫אפילו הרופאים הטובים ביותר‬ ‫אינם יכולים להבטיח אם מישהו יחלים או לא.‬
‫אולי הוא יישאר ככה לזמן מה...‬
‫זה העיתון מהיום? לא חשוב.‬
‫אבל איש אינו יכול להבטיח‬ ‫שהוא לא פשוט יתעורר יום אחד.‬
‫מדהים, נכון?‬
‫שיער הפנים שלו צומח אפילו עכשיו,‬
‫ונראה שציפורני הרגליים שלו‬ ‫צומחות מהר יותר מאשר קודם.‬
‫תראי, הוא לא משתמש בתזונה שלו בשביל לנוע...‬
‫טסונאקו!‬
‫הציפורניים שלו לא מלוכלכות.‬
‫לא התכוונתי...‬ ‫-אני מנקה אותו בכל יום.‬
‫אלו לא ציפורניים של מת.‬ ‫-אני לא...‬
‫אלו ציפורניים של אדם חי.‬
‫לא התכוונתי לומר...‬ ‫-טאקיקו תמיד הייתה כפייתית בקשר להיגיינה.‬
‫אפילו בילדותה,‬ ‫שערות או ציפורניים גרמו לה לצרוח.‬
‫נכון מאוד.‬
‫אתן מכירות צבתות של סרטנים, נכון?‬
‫צבתות של סרטנים?‬
‫כן. לא החלולות.‬
‫אלו שמלאות בבשר.‬
‫כך אני מרגישה כרגע.‬
‫אני מרגישה כמו אישה נשואה, יותר מאי פעם.‬
‫ככלות הכול, הוא לא הולך לשום מקום.‬
‫הוא נמצא איתי כאן כל הזמן.‬
‫צבת של סרטן, שמלאה בבשר?‬
‫ואת מלאה בבשר?‬
‫מלאה לגמרי!‬
‫אני בסדר, תודה.‬
‫ואת, טאקיקו?‬
‫את מלאה בבשר? ברור, היא כלה טרייה!‬
‫יש לה רגליים ארוכות, אז היא סרטן יקר מאוד.‬
‫והן קפואות כמו הצבתות שבשוק?‬ ‫-אחרי הבישול, זה כבר לא חשוב.‬
‫אימא,‬
‫אם תהיי עצובה אי פעם,‬
‫אני אגרום לך לחייך.‬
‫אם יכאב לך, אני אנחם אותך.‬
‫אם מישהו יציק לך,‬
‫אני אגרש אותו.‬
‫שמעת?‬
‫תודה.‬
‫אני תוהה...‬
‫אם אספיק לראות אותך‬
‫הופכת לאם בעצמך.‬
‫סאקיקו.‬
‫גברת ג'ינאי!‬
‫את יכולה לבוא לרגע?‬
‫תודה רבה על הכול.‬
‫עדיין לא שילמת‬ ‫את החשבון של בית החולים, נכון?‬
‫אני מצטערת. אני אביא את הכסף מחר...‬
‫נראה לי שיש מיטה פנויה בחדר משותף.‬
‫חדר משותף?‬ ‫-חדרים פרטיים הם יקרים.‬
‫אולי מוטב שתהיו בחדר משותף.‬
‫ואולי תרגישי טוב יותר שם.‬
‫אני מבינה.‬
‫- קפה הסריגה -‬
‫אל תמשוך.‬
‫אתה רואה? חייכת.‬ ‫-לא נכון.‬
‫דווקא כן.‬
‫אתה רואה?‬ ‫-תיזהר.‬
‫זה טעים.‬
‫מה זה?‬
‫ציור?‬
‫תראה לי.‬
‫"אבא...‬
‫"אבא שלי."‬
‫זה לא ירגיז את האבא שלך?‬
‫אתה יודע, את האבא החדש שלך.‬
‫מה הבעיה?‬
‫מה?‬
‫אין לי אבא חדש.‬
‫מה אמרת?‬
‫אין לי אבא חדש.‬
‫מה?‬
‫אימא אמרה לי לא לספר לך.‬
‫- מוקדמות אליפות העולם במשקל נוצה -‬
‫- הודעה על סגירה -‬
‫היה נעים בעבודה היום.‬ ‫-קר, נכון?‬
‫קר מאוד!‬
‫פתוח לך.‬
‫גברתי, פתוח לך.‬
‫מה?‬
‫סליחה.‬
‫לא, תראי...‬
‫אוי, לא. זה ממש מביך.‬
‫אני כל כך נבוכה...‬
‫את בסדר?‬
‫ערב טוב.‬
‫אם תדברי על זה, תרגישי טוב יותר.‬
‫אני תמיד אומר כך לתלמידים שלי.‬
‫תלמידים?‬
‫אז אתה מורה?‬
‫כן.‬
‫בחטיבת הביניים?‬
‫לא.‬ ‫-בתיכון?‬
‫באוניברסיטה?‬
‫ביסודי?‬
‫״לפני שנים רבות‬
‫"חי אדם בשם גנגורו.‬
‫"לגנגורו היה תוף מסתורי מאוד.‬
‫"כאשר מישהו היה מקיש על קצה אחד של התוף‬
‫"ואומר, 'הגדל את האף שלי',‬
‫"האף אכן היה גדל.‬
‫"אבל היה אפשר‬
‫"להשתמש בתוף הזה‬
‫"אך ורק כדי לגרום אושר לאחרים."‬
‫איזה מין תוף היה לגנגורו?‬
‫תוף מסתורי מאוד.‬
‫מה היה מסתורי בו?‬
‫שאם היית מקיש עליו‬ ‫ואומר, "הגדל את האף שלי",‬
‫האף שלך אכן היה גדל.‬
‫כן. זה נכון.‬
‫באמת ארגיש טוב יותר אם אדבר?‬
‫כן.‬
‫תארוז לי שתי מנות הביתה, בבקשה.‬
‫שתי מנות סושי ארוזות מגיעות מייד.‬
‫אשתך אוהבת צלופח וביצה, נכון?‬
‫כן.‬
‫אז אוסיף כאלה למנות.‬
‫תודה.‬
‫לא ראיתי אותו מחייך ככה‬
‫כבר מזמן.‬
‫טוב, גם אבא שלך‬
‫גדל ללא אב, נכון?‬
‫הוא בטח רואה את עצמו בילד הזה.‬
‫אז מה אתה רוצה?‬
‫שאסלח לו?‬
‫החוט.‬
‫לא לזה התכוונתי.‬
‫אתה מצדד בו תמיד.‬
‫תראי...‬
‫זה לא מזיק לך.‬ ‫-נכון, אבל...‬
‫אז למה את כועסת כל כך?‬
‫החיוך הזה.‬
‫למה הוא לא מחייך ככה בבית?‬
‫הוא חייך אל אימא שלי פעם?‬
‫אין מצב.‬
‫גברים הם באמת כאלה?‬
‫לא.‬
‫לא אני.‬
‫אני תמיד מחייך אלייך חיוך רחב.‬
‫החיוך הכי רחב שלי.‬
‫הוא לא יפה?‬
‫הוא חזר הביתה?‬
‫אני בא!‬
‫בזמן האחרון אני אוכל רק סושי תעשייתי.‬
‫הוא מתייבש מהר מדי.‬
‫בדיוק.‬
‫לכן אני תמיד בודק‬ ‫את הטונה מכל מיני זוויות,‬
‫כדי לראות אם היא טרייה לפני שאני לוקח.‬
‫בואו לאכול!‬
‫מה איתך, אדוני?‬
‫כבר אכלתי.‬
‫בסדר. תודה על הארוחה.‬ ‫-אין בעיה.‬
‫זה לא ממסעדת הסושי השכונתית שלנו, נכון?‬
‫לא.‬
‫"אוגיזושי."‬
‫במה אתחיל?‬ ‫-זאת המסעדה שבהירו?‬
‫אתחיל בדגים הלבנים.‬ ‫-כן.‬
‫אימא אהבה את המסעדה ההיא, נכון?‬
‫עם מי אכלת שם?‬ ‫-זה טעים.‬
‫ברור שלא עם כלב או חתול, נכון?‬
‫זה...‬
‫דג סנדל?‬
‫הוא הולך להיחנק שוב.‬
‫לא, אני...‬
‫חשבתי שתזרקי לי את האוכל.‬
‫למה שאעשה את זה?‬
‫אבא!‬
‫מה?‬
‫זה לא אומר שסלחתי לך.‬
‫טאקיקו...‬
‫אתה יכול לאכול סושי עם כל מי שתרצה,‬
‫אבל אל תעשה שום דבר‬ ‫שאימא לא הייתה רוצה שתעשה.‬
‫כן. אני יודע.‬
‫נכון שאתה נותן לנו לגור כאן...‬ ‫-טאקי...‬
‫אבל אני בהחלט אגיד לך את דעתי.‬
‫בסדר.‬
‫זה טעים!‬
‫רגע.‬
‫זאת טונה ברוטב?‬
‫זאת טונה שומנית.‬
‫באמת?‬
‫והטביעו אותה ברוטב סויה כדי להרוג אותה?‬ ‫-יכול להיות.‬
‫מאה ארבעים ושמונה ין לחבילה.‬
‫אבא מאחר. אני תוהה מה הוא עושה כרגע.‬
‫כעת נורות...‬
‫הישיבות של אבא באמת מסתיימות מאוחר כל כך?‬
‫אל תסיחי את דעתי, טוב?‬
‫אני מתבלבלת בספירה.‬
‫שתי נורות של 60 ואט...‬
‫אבא ממש מאחר.‬
‫מאה ותשעים ין.‬
‫אבא תמיד מאחר.‬
‫ואימא תמיד מתעלמת.‬
‫והבת תמיד דוחפת‬ ‫את האף שלה לעניינים של אחרים.‬
‫המשפט שלך ארוך מדי.‬
‫אם רצית לחבר שיר הייקו בנושא,‬ ‫דעי שאף פעם לא הייתי מוכשרת בזה.‬
‫חשבון הגז החודשי...‬
‫נכון שיהיה נהדר‬
‫אם ימציאו מכונה שנוכל להביט לתוכה‬ ‫ולראות מה אנשים אחרים עושים?‬
‫מה?‬
‫למשל...‬
‫מה אבא עושה עכשיו?‬
‫הוא בישיבה, או שותה בבר.‬
‫לא נכון.‬
‫הוא עם מישהו.‬
‫נראה שזה לא גבר.‬
‫נראה לי שזאת מישהי שאני מכירה.‬
‫תפסיקי.‬
‫למה?‬ ‫-למה? כי אמרתי לך להפסיק.‬
‫אסור לי לדמיין?‬
‫אנשים כבר הגיעו לירח,‬
‫אז למה אי אפשר להמציא מכונה כזאת?‬
‫את באמת טיפשה.‬
‫למה?‬
‫אם תוכלי לראות אחרים,‬ ‫גם הם יוכלו לראות אותך.‬
‫זה נכון.‬
‫את רוצה שמישהו יסתכל עלייך כשאת באמבטיה?‬
‫ממש לא.‬
‫את רואה?‬
‫נראה לי שאחיך הוא זה שזכה בשכל.‬
‫נראה שזה נכון.‬
‫אבל הציונים שלו הם על הפנים.‬
‫היי, זה שלי!‬
‫לא! תעזוב אותי!‬ ‫-תעצרי!‬
‫קח אחר מהמקרר!‬
‫הם נגמרו!‬
‫אל תתקרב אליי!‬ ‫-תשכחי מזה!‬
‫היי, זה טעים.‬
‫אני שונא אותך.‬
‫בסדר, קחי את זה. אני אח גדול ממש טוב.‬
‫תודה. זה טעים.‬
‫בעצם, אני רוצה ביס.‬
‫אין מצב!‬ ‫-מה?‬
‫"ואז, הרחק למטה,‬
‫"הוא ראה אגם כחול לגמרי.‬
‫"גנגורו צעק‬
‫"ועיניו הסתחררו.‬
‫"אז הוא מעד ונפל,‬
‫"מתהפך באוויר,‬
‫""מגשר גן העדן."‬
‫סליחה!‬
‫סליחה.‬
‫מר טאקזאווה נמצא פה?‬
‫מר טאקזאווה?‬
‫מר טאקזאווה, באו לבקר אותך!‬ ‫-מה?‬
‫מה העניין?‬
‫מאחר שעשינו את כל הדרך‬ ‫עד לאוצ'נומיזו, תוכל לצאת לזמן קצר?‬
‫בוא לבקר את סאקיקו ביחד איתנו.‬
‫כבר הלכתי לשם פעם אחת.‬
‫היא במצב קשה. היא זקוקה לעידוד.‬
‫אם תראה אותך, היא תתעודד.‬
‫אתה עסוק מדי?‬
‫לא, שום דבר חשוב לא קורה פה.‬
‫לאיש לא יהיה אכפת אם אצא לקצת זמן.‬
‫שנלך?‬ ‫-קדימה.‬
‫יש לו שרבוטים שם?‬
‫הפחדתם אותי!‬
‫את הפחדת אותנו.‬
‫מה זה אמור להיות?‬
‫זה קסם, בשביל מזל טוב.‬
‫קסם?‬ ‫-כן.‬
‫האחיות לימדו אותי.‬
‫תסתכלו.‬
‫אם הפרצוף משנה את הבעתו,‬
‫משמע שכפות הרגליים שלו זזות.‬
‫חשבתי שייתכן שהפרצוף יחייך.‬
‫תודה.‬
‫כדאי שגם אתה תתעודד, אבא.‬
‫מה?‬
‫כשגבר מגיע למצב כזה, הוא כבר ממש בסוף.‬
‫אל תיתן לזה לדכא אותך,‬ ‫ולא חשוב מה אחיותיי יגידו.‬
‫מה זה אמור להביע?‬
‫כן?‬
‫אני באה!‬
‫מה יש לי?‬
‫הלו? בית סאטומי.‬
‫סליחה, אני השכנה של טסונאקו מיטאמורה.‬
‫את אחותה?‬
‫כן, אני אחותה הצעירה.‬
‫אחותך ניסתה להתאבד ביחד עם המאהב שלה.‬
‫בעזרת גז. היא שאפה גז!‬ ‫-התאבדות?‬
‫עם הגבר שבא לשם לעיתים קרובות.‬
‫זה איום ונורא.‬
‫חשבתי שהרחתי משהו, אבל...‬
‫עכשיו נסתובב.‬ ‫-מה קורה כאן?‬
‫התאבדות?‬ ‫-הם בסדר?‬
‫סליחה?‬
‫אני אחותה של טסונאקו מיטאמורה.‬
‫היא...‬ ‫-היא שם.‬
‫הבנתי. תודה.‬
‫אחות.‬
‫זה ממש לא היה ניסיון התאבדות.‬
‫זאת הייתה רק דליפה מצינור גז.‬
‫אני מבינה.‬
‫זו הייתה תאונה.‬
‫מצחיק, נכון?‬
‫תצחקי כמה שתרצי.‬
‫אני לא צוחקת בגלל זה.‬
‫כפות הרגליים שלך.‬
‫מה?‬
‫הסוליות.‬
‫הסוליות של כפות הרגליים שלך.‬
‫אה, זה...‬
‫אחרי מה שסאקיקו אמרה,‬ ‫רציתי לנסות את זה על עצמי.‬
‫באמת יש לך נשמה של צעירה.‬
‫לא ציפיתי שאגיע לכאן.‬
‫הפרמדיקים בטח הופתעו כשראו את זה.‬
‫מטופלת עם שרבוטים על כפות הרגליים.‬
‫מה איתו?‬
‫ברוך שובך.‬
‫נראה לי שהצטננתי.‬
‫הצטננת?‬
‫הראש שלי הולם ויש לי צמרמורת.‬
‫נשמע שיש לך חום.‬
‫לא, חבל על המאמץ.‬
‫המדידה לא תוריד את החום שלי.‬
‫ובכן, יש לנו תרופה.‬
‫אני פשוט צריך לישון!‬
‫תיזהר!‬
‫בפעם הבאה תשים זוג שנראה זהה משני הצדדים.‬
‫מה?‬
‫הגרביים שלך.‬
‫אני לא יודעת איפה‬ ‫הורדת אותם, אבל הגרב הזה הפוך.‬
‫תעזבי אותם!‬
‫מה את...‬
‫זה אמור להיות קסם?‬
‫אל תדברי שטויות.‬
‫לאיזה קסם קיווית?‬
‫חכי, זה לא...‬
‫זה בכלל לא קסם.‬
‫נרדמתי שיכור,‬
‫ואיזו בחורה...‬
‫ציירה את זה עליי בשביל הצחוקים.‬
‫חשבתי שרק צעירים שותים בברים בגינזה.‬
‫מה?‬ ‫-צעירים לא מציירים שרבוטים כאלה כיום.‬
‫מי שציירה את זה‬
‫היא בטח באה בימים.‬
‫אני אקח...‬
‫את התרופה.‬
‫יש לך צמרמורות בעמוד השדרה?‬
‫כן. קצת.‬
‫ממש קר לי. וכואב לי הראש.‬
‫כדאי שאלך לישון.‬
‫אם לא אישן, מצבי לא ישתפר.‬
‫ביקור בבית החולים?‬ ‫-כן.‬
‫שנינו?‬
‫אני היחיד שלא היה שם אפילו פעם אחת.‬
‫נכון, אבל...‬
‫אתה זוכר מה קרה.‬
‫למרות זאת...‬ ‫-חוץ מזה...‬
‫תראה...‬
‫אם תלך עכשיו,‬
‫כשהם במצב לא טוב...‬
‫מה סאקיקו תחשוב?‬
‫זה לא חשוב.‬
‫אני חלק מהמשפחה עכשיו.‬
‫הוא...‬
‫אחי הצעיר.‬
‫נכון.‬
‫אז בוא נלך.‬
‫כן.‬
‫תודה.‬
‫על מה?‬
‫על שום דבר.‬
‫הלו?‬
‫זה בית ג'ינאי?‬
‫כן. מי מדבר?‬
‫ערב טוב.‬
‫ערב טוב. מי מדבר?‬
‫את נשמעת כמו גברת ג'ינאי.‬
‫תודה לך על הערב ההוא.‬
‫"הערב ההוא?"‬
‫לאחר שהלכת, הבנתי שאת מוכרת לי.‬
‫הסתכלתי בכתב עת לספורט,‬
‫וראיתי תמונה של האלוף הידמיטסו ג'ינאי.‬
‫מי מדבר?‬
‫כבר אמרתי לך. נפגשנו בערב אחד, לא מזמן.‬
‫אני חוששת שאני לא מבינה.‬
‫למה התקשרת אליי?‬
‫קיוויתי שנוכל להגיע להסדר.‬
‫מיליון ין יספיקו לי.‬
‫טויוקו?‬
‫טויוקו!‬
‫לעזאזל.‬
‫לאן נעלמת?‬
‫רק יצאתי להליכה קצרה.‬
‫די קר בחוץ, אבל מזג האוויר נעים הבוקר.‬
‫זה טוש לא מחיק?‬
‫תודה לאל שאת בסדר.‬
‫היינו עלולים להיות בלוויה שלך כרגע,‬
‫דנים בגודלה של מצבת הזיכרון.‬
‫אני חושב שכדאי שנגור ביחד.‬
‫ביחד?‬
‫תכננתי לשכור דירה כשאתחתן.‬
‫כדאי שתגורי איתנו.‬
‫אה, כן. קניתי אותם כמתנה, אבל...‬
‫הם אלה שאת הכי אוהבת, מאקיקו.‬
‫אל תדאגו. אין להם ריח של גז.‬
‫אני חושש ממה שעלול לקרות לך.‬
‫אם מאסאקי מציע,‬
‫אולי תיתני לו למלא את חובתו המשפחתית?‬
‫אני מעריכה את הדאגה שלך,‬ ‫אבל אתה מקדים את המאוחר בעשר שנים.‬
‫עשר שנים?‬ ‫-עשר שנים?‬
‫לא אסכים שיתייחסו אליי כמו אל אישה זקנה.‬
‫לעת עתה, אני מעדיפה לגור לבדי.‬
‫אני גם עדיין מרוויחה מספיק‬ ‫בשביל לפרנס את עצמי.‬
‫מה רע בכך?‬
‫זה לא רע, אבל...‬
‫למרות זאת...‬ ‫-הכיריים!‬
‫אני אקנה כיריים חשמליות.‬
‫בסדר?‬
‫נכון?‬
‫בואו נאכל.‬
‫הם ממש טעימים.‬
‫תאכלו.‬
‫האוטובוס מאחר.‬
‫כן, הוא מאחר כבר בשלוש דקות.‬
‫תודה לך על היום הזה.‬
‫אני שמחה שלא קרה משהו גרוע יותר.‬
‫למרות זאת, לא היית צריכה‬ ‫להביא את טקאו. זה היה מביך.‬
‫הוא אמר שהוא רוצה לבוא.‬
‫הוא אוהב להיות זה שמחליט.‬
‫חוץ מזה,‬
‫הוא משוגע עלייך.‬
‫מה? באמת?‬
‫את יודעת את זה היטב.‬
‫אני מעולם לא הייתי הטיפוס שלו.‬
‫לדעתי יש לך פרצוף יפה.‬
‫תודה על המחמאה,‬ ‫גם אם את לא מתכוונת לזה באמת.‬
‫כשהתעוררתי במיטה בבית החולים, אתמול בערב,‬
‫הפרצוף שלך היה הראשון...‬ ‫-אני מצטערת שהתאכזבת.‬
‫היית מעדיפה שפותח הצנצנות יהיה שם.‬
‫את טועה.‬
‫הוקל לי. אני שמחה שזה היה הפרצוף שלך.‬
‫את בטוחה?‬
‫כן.‬
‫אחות...‬ ‫-מה?‬
‫את באמת לא...‬
‫אין זכר לאוטובוס.‬
‫אז אולי נלך ברגל?‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫דברים כאלה לא מפריעים לי.‬
‫נראה...‬
‫שאני אוהבת לחכות.‬
‫ברוכה הבאה.‬
‫אימא?‬
‫בוא נלך הביתה.‬
‫איפה אבא?‬
‫אבא...‬
‫לא יכול להמשיך לבוא.‬
‫- "אשיטה נו ג'ו: המתאגרפים של מחר" -‬
‫חזרתי.‬
‫ברוך שובך.‬
‫קרה משהו?‬ ‫-מישהו התקשר אלינו.‬
‫מי?‬
‫הוא ביקש שתתקשרי אליו מייד כשתגיעי הביתה.‬
‫"חנות הספרים יאגוצ'י"?‬
‫והוא לא אמר לך למה?‬
‫לא.‬
‫אני ממש מצטערת!‬
‫אני אשלם את הסכום שהיא חייבת.‬ ‫זה לא מכפר על כך, אבל בבקשה...‬
‫גם אני לא רוצה לעשות מזה עניין.‬
‫אני נשבעת לך,‬ ‫היא מעולם לא לקחה חפצים של אחרים בעבר.‬
‫במקצוע שלי,‬
‫אני יכול להבדיל בין מישהו‬ ‫שפועל מתוך דחף רגעי לבין פושע מועד.‬
‫אני לא אתן לזה לקרות שוב.‬
‫גבהת.‬
‫נכון.‬
‫בקרוב אעבור אותך, אימא.‬
‫בטח לא שמת לב לזה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫הייתי טרודה כל כך בקשר לאביך...‬
‫אז מה קרה?‬
‫למה שתעשי משהו כזה?‬
‫את לא יודעת?‬
‫אם אספר לך, גם את תספרי לי?‬
‫מה?‬
‫את חייבת לדבר עם מישהו!‬
‫עם מי? על מה?‬
‫איתי! ועל הכול.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫אסור לך להמשיך לשמור הכול בבטן.‬
‫אני אף פעם לא יודעת מה את חושבת, אימא.‬
‫צריך להביט ככה בשביל לגלות דברים?‬
‫כן.‬
‫אני לא רוצה שתגמרי כמו סבתא.‬
‫את צודקת.‬
‫אם לא תספרי לי, אני לא אדע.‬
‫בסדר.‬
‫אבל אל תעשי את זה שוב, טוב?‬
‫כן.‬
‫חזרנו!‬
‫מי נמצא פה? יש לנו אורח?‬
‫כן. זאת היא.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬
‫מי?‬ ‫-האישה מהטניס.‬
‫אולי את מעדיפה קפה, או תה שחור?‬
‫לא, תה ירוק זה בסדר.‬
‫אני מתחתנת בחודש מרץ הקרוב.‬
‫מתחתנת?‬ ‫-כן.‬
‫עם מי?‬
‫לא עם מישהו שאת מכירה.‬
‫בעלי יודע?‬
‫לא סיפרתי לו עדיין.‬
‫באמת?‬
‫הייתי רוצה ששניכם...‬
‫תהיו אנשי הקשר בין הצדדים.‬
‫אנשי הקשר?‬
‫אני יודעת שאת חושדת בי.‬
‫לא חשבתי שאצטרך‬ ‫להכחיש את זה ישירות, בשיחה איתך,‬
‫אבל אם הייתי מתפטרת מבלי להפיג את החשד‬
‫היו נותרים משקעים לא נעימים.‬
‫אז את מתחתנת.‬
‫זאת האמת?‬
‫את חושדת גם בזה?‬
‫אני מבקשת ממך להיות אשת הקשר‬ ‫כדי שנוכל להבהיר את אי ההבנה הזאת.‬
‫הייתי משוכנעת‬
‫שאת זו שבעלי מתראה איתה.‬
‫טעיתי?‬
‫כן, טעית.‬
‫אז אם זו לא את,‬
‫עם מי הוא מתראה?‬
‫זה כמו בסרט מתח.‬
‫נכון.‬
‫את תצטרכי...‬
‫לשאול את מר סאטומי ישירות בעניין הזה.‬
‫אני תוהה אם באמת יש מישהי כזאת בחייו.‬
‫חזרתי הביתה.‬
‫ברוך שובך.‬
‫לא הכנסת את העיתון.‬
‫הגעת בשעה מאוחרת, כמו תמיד.‬
‫זה היה על הרצפה.‬
‫פשוט תשאיר את זה שם, טוב?‬ ‫-בסדר.‬
‫איפה היית במשך כל הזמן הזה?‬
‫אצל החברה שלך?‬
‫איך קוראים לה? איזה מין אדם היא?‬
‫בחייך...‬ ‫-אני יודעת שיש לך חברה.‬
‫לפחות תגיד לי את שמה.‬ ‫-תראי...‬
‫זה הטריד אותי כל כך‬ ‫עד שגנבתי דברים בסופרמרקט היום.‬
‫את? גנבת?‬
‫שמתי בתיק שלי‬ ‫קופסאות שימורים מבלי ששמתי לב.‬
‫אננס ואפרסק.‬
‫איזה סופרמרקט?‬
‫"היבארי."‬
‫איש צעיר אחד‬ ‫וגבר בשנות ה-50 לחייו חקרו אותי.‬
‫אמרתי להם שלבעלי יש פילגש‬
‫ושאני לא מסוגלת‬ ‫להיות בבית כשהוא חוזר בשעה מאוחרת,‬
‫והם סלחו לי.‬
‫אני לא בוגד בך.‬ ‫-שקרן.‬
‫אולי תבקשי ממר קאטסומאטה לחקור בעניין?‬
‫אני לא אוהבת לחקור דברים.‬
‫היא הייתה כאן לפני רגע.‬
‫"היא"?‬
‫למי את מתכוונת?‬
‫מה נראה לך?‬
‫אני שואל אותך.‬
‫יש לך רבות כל כך‬ ‫עד שאתה אפילו לא מסוגל לנחש?‬
‫את מדברת שטויות. לא לזה התכוונתי.‬
‫קייקו אקאגי.‬
‫מה היא רצתה?‬
‫סאקיקו?‬
‫האחות אמרה שאת בחוץ.‬
‫את בסדר?‬
‫עשיתי משהו טיפשי...‬
‫ועכשיו אני אובדת עצות.‬
‫למה חשפתי את רגשותיי האמיתיים...‬
‫בפני אדם זר?‬
‫למה נתתי לו לאחוז בידי והלכתי אחריו?‬
‫אני עצמי לא יודעת.‬
‫לאחר מכן, המצאתי לעצמי כל מיני סיבות.‬
‫כשביקרתי אותך באותו יום,‬
‫ניסיתי להיראות שלמה עם עצמי.‬
‫כשלמעשה...‬
‫הרגשתי מרוסקת,‬
‫ורציתי לבכות.‬
‫הכרחתי את עצמי להתנהג כאילו שהכול בסדר.‬
‫אבל כשצפיתי בו שוכב שם, כמו גופה, כעסתי.‬
‫"זה כל מה שאתה מסוגל לו?‬
‫"זה מה שאתה רוצה?"‬
‫אולי זה מה שרציתי לומר.‬
‫"אני עושה לך בושות בינתיים."‬
‫אבל כל זה‬
‫הוא רק תירוץ.‬
‫למעשה,‬
‫אולי הרגשות שלי...‬
‫והגוף שלי...‬
‫היו זקוקים לחיזוק.‬
‫את לא חייבת להמשיך לדבר.‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫מה?‬
‫זאת כבר לא הבעיה שלך, סאקיקו.‬
‫זה משהו חד-פעמי, ברור לך?‬
‫כן. אני מבין.‬
‫מי אתם?‬
‫סלחו לי.‬ ‫-בבקשה, תקשיב למה שיש לה לומר.‬
‫רק רגע!‬
‫מה את עושה? תעזבי אותי!‬
‫אין לך ממה לפחד.‬
‫פעם הוא היה האלוף,‬
‫אבל עכשיו...‬
‫הוא רק גופה שנושמת.‬
‫חכה.‬
‫אחותי...‬
‫מלטפת את כפות ידיו‬ ‫ומדברת בקול הנעים ביותר שלה,‬
‫בדיוק כמו כשהיה בחיים,‬
‫בתקווה שהוא יגיב!‬
‫תסתכל היטב.‬ ‫-לא, אני...‬
‫אם הפרצוף הזה מחייך,‬
‫משמע שכפות רגליו זזו.‬
‫אחותי אמרה לי את זה.‬
‫היה לנו קל יותר אם הוא היה מת.‬
‫למרות שהיא תבכה בתחילה,‬ ‫תהיה לה תקווה לעתיד.‬
‫אבל הוא בחיים.‬
‫ייתכן שהוא יחיה עוד שלוש שנים, או חמש.‬
‫נכון שזה מצב בלתי נסבל?‬
‫היא משוטטת בעיר בלילות...‬
‫אם גבר מקסים היה אוחז בידי,‬
‫אפילו אני...‬
‫הייתי הולכת אחריו.‬
‫אם אתה רוצה לאיים‬ ‫על מישהי, תמצא מישהי מאושרת!‬
‫אם אתה רוצה לסחוט מישהי,‬ ‫תמצא מישהי שיכולה לשלם!‬
‫אבל לעשות את זה‬ ‫למישהי שבוכה בגלל כל דבר קטן,‬
‫שנאבקת לשרוד...‬
‫אתה בן אדם דוחה!‬
‫טאקיקו!‬
‫אימא תמיד פיזרה את המלח מגובה רב יותר.‬
‫מה? ככה?‬ ‫-לא ככה.‬
‫ככה.‬
‫גם לא ככה.‬
‫ככה!‬
‫את בטוחה?‬
‫מלמעלה.‬
‫סאקיקו, תעזרי גם את.‬
‫לא, זה עושה לי צריבה בכפות הידיים.‬
‫מה שתגידי. בסדר.‬
‫אם נוסיף אצות, הטעם ישתפר.‬
‫את צודקת.‬ ‫-עוד אחת?‬
‫כן, עוד אחת.‬ ‫-בסדר.‬
‫הבאתי תה.‬ ‫-תודה.‬
‫ככה.‬ ‫-עוד שלוש.‬
‫עוד שלוש?‬
‫טאקיקו.‬ ‫-כן?‬
‫כדאי שתנוחי קצת.‬
‫בשביל התינוק.‬
‫אני בסדר. מוטב להיות פעילה קצת.‬
‫לפי הצורה, נראה שזה בן.‬
‫איך את רואה משהו מתחת לקימונו הזה?‬ ‫-לא.‬
‫לפי הפנים שלך, זה יהיה בן.‬
‫זאת אמונה תפלה!‬
‫הבאתי לכם תה.‬
‫תודה.‬
‫כשאת עושה את זה, את נראית כמו אימך.‬
‫בחייך, זה רק הקימונו.‬
‫הנה.‬
‫זאת מזכרת ממנה.‬ ‫-אבא צודק.‬
‫איך לומר את זה?‬
‫את נראית כמו טיפוס ביתי.‬ ‫-עקרת בית.‬
‫סאקיקו...‬ ‫-טסונאקו אמרה את זה, לא אני.‬
‫למי אכפת? העיקר שתהיי מאושרת.‬
‫ומר קאטסומאטה מתחשב כל כך.‬ ‫-נכון?‬
‫אני מניחה שזה נכון.‬ ‫הוא מכין לי ארוחות בוקר וארוחות ערב.‬
‫דברי חזק, כדי שגם בעלי ישמע!‬
‫כן, אבל אומרים שגברים מתנהגים יפה בבית‬ ‫רק כי הם מרגישים אשמים בגלל משהו שעשו.‬
‫זה נכון?‬
‫לא, אני לא כזה.‬
‫מר קאטסומאטה הוא שונה.‬
‫אבל כשהם קונים לך מעיל...‬
‫או מביאים הביתה סושי...‬
‫הלו? שלום.‬
‫מה שלומך? הכול בסדר?‬
‫כן.‬
‫שאוסיף את הכרוב עכשיו?‬
‫צריך עוד מלח.‬ ‫-עוד?‬
‫אם יחסר מלח, זה יירקב מהר.‬
‫לא ברור אם הארבע האלו‬ ‫מסתדרות ביניהן או לא. נכון?‬
‫תסתכלי, טאקיקו.‬ ‫-הן אשורה, נכון?‬
‫מה?‬ ‫-נשים הן כמו אשורה.‬
‫אשורה?‬
‫אשורה הן אלות הודיות.‬
‫הן נראות כאילו שיש להן‬ ‫את כל המידות הטובות,‬
‫אבל הן גם אוהבות לדבר סרה באחרים.‬
‫אמרת משהו?‬
‫לא, זה שום דבר.‬
‫הוא אמר שאנחנו אשורה.‬ ‫-שום דבר.‬
‫מה זה?‬ ‫-אלות.‬
‫זה ממש טיפשי.‬ ‫-כדאי שניזהר.‬
‫מה?‬ ‫-יש לכם משהו לומר?‬
‫הם בטח מלכלכים עלינו.‬ ‫-נכון?‬
‫גברתי!‬
‫אני חושבת שהפרצוף חייך.‬
‫תסתכלי!‬
‫את רואה?‬
‫תסתכלי.‬
‫הוא חייך!‬
‫-הידה!‬
‫תודה לאל!‬
‫הידה חייך!‬
‫את נראית יפהפייה.‬
‫תודה רבה.‬
‫מזל טוב, קייקו!‬
‫את נראית כל כך יפה, קייקו!‬
‫וכעת, גבירותיי ורבותיי,‬
‫הזוג הצעיר יישא עימו את להבת האהבה‬
‫וידליק נרות בכל שולחן.‬
‫אז בקשר ל...‬
‫אתה יודע...‬
‫האישה שאתה מתראה איתה.‬
‫אתה יודע שאני לא באמת מאמינה לך, נכון?‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬