Želim da ovo završi.
ASURA
Na telefonu je sigurno bio onaj dječak.
Tata je bio baš dobre volje.
On i Tomoko Tsuchiya sigurno su opet zajedno.
Ako to veseli tatu, koga briga?
Ne mogu to prihvatiti tako lako kao ti.
To je samo zato što si zabrinuta zbog Takaoa.
Nije zato!
Mislim,
ta se žena viđa s dva muškarca odjednom, zar ne?
Da su uloge obrnute,
to ne bi bilo tako čudno.
Da, ali je li to u redu?
Kad ti to kažeš, zvuči sirovo i grozno.
Možda svrate na šalicu čaja
ili ti pomognu da otvoriš staklenku.
Da otvorim staklenku, je li?
Moj je sin to prije činio.
Nakon što je otišao u Sendai, to sam tražila od prodavača usluga.
Svima bi izraz na licima bio isti.
Na licima?
„Ona ga nema.”
Nema što?
Muškarca.
Shvaćam.
To zna biti depresivno.
Razumjet ćeš ostaneš li udovica.
Nemoj to govoriti! Još nismo otplatili kredit.
Muž koji vara bolji je nego nikakav muž.
Evo je.
Nemoj reći Takiko.
Naravno da neću! Znam da je uštogljena.
Opet bi napravila strku.
Zaboravila sam omotnicu.
Koliko sam te puta podsjetila?
Zato sam je išla potražiti.
Nema papirnice na vidiku kad ti najviše treba.
Izgleda da nema.
- Evo je. - Opet si kupila veliku.
U nju stane milijun jena.
Mi smo joj sestre. Držimo se nečeg jednostavnog.
Ima pravo.
Mora da je lijepo izdavati zapovijedi.
- Želiš li čaj? - Ne.
Evo.
- Stavi je ovdje. - Dobro.
Može tako.
- Sad novac. - Da. Novac.
Novac...
Je li dovoljno 10 000 jena?
Mislim da je u redu.
Je li zaista dovoljno?
- Najstarija će joj to dati. - Da? Dobro.
Čekaj. Naša imena.
Je li važno? Reći ću da je od svih nas.
I prošli put bilo je od nas tri.
Ali Sakiko je zahvalila samo tebi.
Rekla sam joj da je od svih nas!
Sigurno nisi to šapnula?
Napisat ćemo imena. Daj mi olovku.
- Zaboravi. - Ne, učinit ćemo to kako treba.
To je bilo brzo.
- Imala si je pri ruci? - Naravno.
Uvijek si dobro pripremljena.
Drago mi je što smo ovdje.
Teško je ući ondje sam.
Piši malo niže.
- Što? - Ostavi mjesta za vrpcu.
- Što ti... - Preklapat će se.
Sad je kasno.
- Napisala sam. - Dobro.
Kažete da sam ja kriva?
Htjela si luksuzan život.
Kad sam ja to htjela?
Tvoje bunde i dijamantno prstenje.
Sve što imam on mi je sam kupio.
- Nisi... - Nikad ga nisam ništa tražila.
Rekao je da ga kupnja motivira.
Mrtav ne može odgovoriti.
Možeš reći što želiš.
Gospođo, što ste upravo rekli?
Što? Kako to možete reći?
Vaš je sin još živ!
Roditelj ste mu. Nemojte govoriti takve stvari.
Osoba koju je najviše htio počastiti bili ste vi, gospođo.
Pričao je o tomu kako vam je život bio težak.
O tomu kako mu je otac umro i kako ste se mučili kao majka.
Rekao je da nikad niste bili u toplicama i restoranu.
Da će vam njegov novac omogućiti bolji život.
Nikad nisam od sina tražila da dobije batine radi luksuza!
Znate da to nije istina.
Hvalili ste se svojim prijateljima.
- Ne koliko i ti! - Kad sam se hvalila?
Hvalila si se sestrama!
Mislila sam da će ga to usrećiti!
Uvijek su ga podcjenjivale.
Nisam li mu trebala dati priliku da kaže: „Pogledajte me sad”?
Da je tada odustao, ovo se ne bi dogodilo.
Kad da je odustao?
Je li? Kad?
Znala si da nije dobroga zdravlja.
Znala si, zar ne?
Znala si i svejedno si ga natjerala.
Ti si zaista zastrašujuća žena.
Da bar Hide nije upoznao ženu poput tebe.
Tko je?
Oh!
Uđite!
Sve ste ovdje.
To smo mi, zlatna trojka.
Dobar dan.
Hvala vam na posjetu.
Možete li donijeti vruće vode?
Što?
- Nema potrebe. - Zar ne možemo popiti čaj?
- Molim vas. - Dobro.
- Oprostite. - Ispričavamo se.
Izvoli. Ovo ti je od nas tri.
Danas sve dolazi u omotnici, zar ne?
- Puno vam hvala. - Ništa.
Donijela sam ti još nešto.
Možda ti treba sitniš.
To si učinila da nas nadmašiš.
Zato si ti najstrašnija, Makiko.
Uvijek se moraš isticati.
Što to govorite?
Ovo će mi pomoći.
U bolnicama ti treba sitniš.
Činiš se dobro.
Sjajno sam.
Mislim da nikad nisam bila bolje.
Hide, došle su ti moje sestre u posjet!
- Čuje li nas? - Možda reagira na glasove.
Sjednite. Raskomotite se.
Evo!
Hvala.
Ljudi su zaista čudna bića.
Ni najbolji liječnici ne mogu znati hoće li se netko oporaviti ili ne.
Možda bude neko vrijeme ovakav.
Jesu li ovo današnje novine? Dobro.
Ali nitko ne može jamčiti da se neće jednog dana probuditi.
Nevjerojatno, zar ne?
Brada mu i dalje raste.
Nokti na nogama rastu mu brže nego prije.
Tijelo mu ne koristi sve hranjive tvari.
Tsunako!
Nokti mu nisu prljavi.
- Čekaj, nisam... - Perem ga svaki dan.
- To nisu nokti mrtvaca. - Čekaj.
On je živ.
- Nisam mislila... - Takiko je opsjednuta higijenom.
I kao djevojčica paničarila je oko dlaka i noktiju.
Da, itekako.
Znate za rakova kliješta?
Rakova kliješta?
Da. Ne ona šuplja.
Ona koja su puna mesa.
Tako se sad osjećam.
Osjećam da smo kao muž i žena bliskiji sad nego ikad prije.
Uostalom, on ne ide nikamo.
Uvijek je uz mene.
Rakova kliješta puna mesa?
Jeste li i vi pune mesa?
Nego što!
Zahvaljujući svima vama.
A ti, Takiko?
Naravno da jest! Ona se tek udala!
Ona je kraljevska rakovica vrijedna 5000 jena.
Ona zamrznuta?
To nije važno. Skuhaš ih.
Mama,
ako budeš tužna,
ja ću te nasmijati.
Ako te zaboli, ja ću ublažiti tvoju bol.
Pokuša li te tko maltretirati,
otjerat ću ih.
Dobro?
Hvala.
Pitam se
hoću li doživjeti
tvoje majčinstvo.
Sakiko.
Gđo Jinnai!
Ovamo.
Hvala vam na svemu.
Još niste podmirili račun, zar ne?
Oprostite. Sutra ću donijeti novac.
Mislim da imamo mjesto u dijeljenoj sobi.
U dijeljenoj sobi?
Privatne sobe su skupe.
Možda bi dijeljena soba dugoročno bila bolja.
Možda pomogne.
Da.
KAFIĆ KNIT
Ne vuci to.
- Evo. Nasmiješio si se. - Nisam.
Jesi.
- Vidiš? - Opa! Oprezno.
Ovo je dobro.
Što je to?
Crtež?
Da vidim.
„Moj...”
„Moj tata.”
Tata ti se neće naljutiti zbog ovoga?
Tvoj novi tata.
Što je bilo?
Nemam novoga tatu.
Što si rekao?
Nemam novoga tatu.
Što?
Mama je rekla da ti ne kažem.
PRVENSTVO U PEROLAKOJ KATEGORIJI FINALE
OBAVIJEST O ZATVARANJU
- Dobar posao. - Hladno je, ha?
Doista jest!
Hej, otvorena je.
Gospođo, otvorena vam je.
Što?
Oprostite.
Ne, hoću reći...
Što?
O, ne. Tako me sram.
Tako me sram.
Jeste li dobro?
Dobra večer.
Bit će vam lakše ako se izjadate.
To uvijek kažem svojim učenicima.
Učenicima?
Vi ste učitelj?
Da.
U osnovnoj školi?
- Ne. - U srednjoj?
Na fakultetu?
U nižim razredima?
„Jednom davno,
bijaše čovjek imena Gengoro.
Gengoro je imao vrlo tajanstven bubanj.
Kad bi udario jednu stranu bubnja
i rekao: ‘Želim veći nos’,
nos bi ti doista narastao.
Međutim, taj se bubanj
mogao rabiti
samo da biste usrećili druge.”
Kakav je bubanj imao Gengoro?
Imao je vrlo tajanstven bubanj.
Po čemu je bio tajanstven?
Kad biste ga lupili i rekli: „Želim veći nos”,
nos bi vam narastao.
Da. Točno.
Hoće li mi razgovor pomoći?
Hoće.
Ponio bih dvije porcije kući.
Stižu dvije porcije.
Vaša žena voli jegulju i jaja, zar ne?
Da.
Stavit ću više.
Hvala.
Jako dugo nisam vidjela
da se tako smiješi.
Tvoj tata
također je odrastao bez oca, zar ne?
Sigurno vidi sebe u tom dječaku.
Što želiš reći?
Da mu oprostim?
Nastavi.
Ne, nisam to htio reći.
Uvijek si na njegovoj strani.
Pa...
- To ne utječe na tebe, zar ne? - Ne, ali...
Zašto se onda toliko ljutiš?
Taj osmijeh.
Zašto se tako ne smiješi kod kuće?
Je li se smiješio za moju mamu?
Nema šanse.
Jesu li muškarci takvi?
Ne. Ja nisam.
Ja ti se uvijek smiješim.
Moj najširi osmijeh.
Nije dobar?
Je li to on?
Stižem!
Jeo sam sushi samo s pokretne trake.
Taj se prebrzo osuši.
Slažem se.
Zato uvijek provjeravam tunu iz različitih kutova.
Prvo provjerim svježinu.
Dobro, jedimo.
Što? A vi, gospodine?
Već sam jeo.
- Hvala na večeri. - Nema na čemu.
Ovo nije iz sushi restorana iz susjedstva?
Nije.
„Ogizushi.”
- Da vidimo. - Onaj u Hiroou?
- Počet ću s bijelim. - Da.
Nije li mama tamo voljela jesti?
- Opa. - Jesi li bio sam?
Ovo je dobro.
Ne bih valjda jeo sa životinjama.
Je li ovo list?
Hej, opet će se ugušiti.
Ne, ja...
Mislio sam da ćeš sve baciti.
Zašto bih to učinila?
Tata!
Što?
To ne znači da ti opraštam.
Takiko.
Možeš jesti sushi s kim god želiš, ali ne čini ništa što bi te osramotilo.
Da. Znam.
- Znam da nam dopuštaš da živimo ovdje. - Taki.
Ali reći ću ti što mislim.
Naravno.
Marinirano je?
- To je srednje masna tunjevina. - Doista?
- Jesi li je utopio u umaku od soje? - Možda.
Svežanj je 148 jena.
Tata kasni. Pitam se što sad radi.
Zatim, žarulje...
Ima li tata sastanke inače dokasna?
Ne ometaj me, dobro?
Zaboravim što radim.
Dvije žarulje od 60 vati...
Tata kasni.
To je 190 jena.
„O” u riječi „otac” znači „ostanak dokasna”.
„M” u riječi „majka” znači „mutava”.
A ti bi trebala gledati svoja posla.
Previše slogova.
Nikad mi nije išlo kreativno pisanje.
Mjesečni račun za plin...
Zar ne bi bilo sjajno
kad bi postojao stroj koji prikazuje što drugi rade?
Što?
Na primjer,
što tata sad radi.
Ili je na sastanku ili pije u baru.
Ne, nije točno.
S nekim je.
Čini se da je sa ženom.
Mislim da je netko koga znam.
Prestani.
- Zašto? - Zašto? Jer sam ja tako rekla.
Zar ne smijem pustiti mašti na volju?
Poslali su čovjeka na Mjesec. Zašto ne mogu izumiti takav stroj?
Baš si glupa.
Zašto?
Ako ti vidiš njih, i oni vide tebe.
Imaš pravo.
Želiš li da te netko gleda dok se kupaš?
Nema šanse.
Vidiš?
Mislim da je tvoj brat pokupio pamet.
Ako ti tako kažeš.
Ali ocjene su mu loše.
Hej, to je moje!
- Ne! Odlazi! - Stani!
Nabavi svoje!
Nema ih više!
- Makni se! - Nema šanse.
Mljac, to je dobro.
Mrzim te.
Dobro. Uzmi. Ja sam dobar stariji brat.
Hvala. Mljac, ukusno je.
Jedan zalogaj.
Nema šanse!
„A onda, u podnožju planine
ugledao je čisto plavo jezero.
Gengoro je ispustio krik
i oči su mu se zavrtjele.
Zatim je pao...
stropoštao se
s vrha nebeskog mosta.”
Oprostite!
Oprostite.
Je li g. Takezawa ovdje?
G. Takezawa?
- G. Takezawa, posjetitelji! - Što?
Što ima?
Došli smo iz Ochanomizua. Možeš li izaći?
Što?
Želimo da posjetiš Sakiko s nama.
Već sam bio jedanput.
Loše se osjeća. Dobro bi joj došlo ohrabrenje.
Tvoj bi je posjet oraspoložio.
Možeš li otići?
Mogu, ništa se važno ne događa.
Nikoga neće biti briga ako izađem.
- Idemo onda? - Da.
Kakva je ovo čvrljotina?
Prestrašili ste me!
- Mi smo se prestrašili. - Što?
Koji je ovo vrag?
To je za sreću.
- Za sreću? - Da.
Sestre su me tomu naučile.
Vidi.
Ako lice promijeni izraz,
to znači da mu se stopala miču.
- Opa. - Mislila sam da će se nasmiješiti.
Hvala.
Glavu gore, tata.
Što?
Život je gotov muškarcu koji ovako završi.
Ne daj da te ojadi to što moje sestre kažu.
Što to znači?
Što?
Da?
Dolazim!
Što je meni?
Halo? Obitelj Satomi.
Oprostite, ja sam susjeda Tsunako Mitamure.
Vi ste joj sestra?
- Da, mlađa sestra. - Oh!
Vaša se sestra pokušala ubiti.
- Plinom! - Pokušala se ubiti?
S onim čovjekom koji često navraća.
Ovo je strašno.
Učinilo mi se da nešto smrdi, ali...
- Okrenut ćemo se. - Što se događa?
- Samoubojstvo? - Jesu li dobro?
Oprostite.
Ja sam sestra Tsunako Mitamure.
- Je li ona... - Ondje.
Hvala.
Seko.
Ne nazivaj to pokušajem samoubojstva.
Puklo je plinsko crijevo.
Razumijem.
Bila je to nezgoda.
Smiješno, zar ne?
Smij se koliko želiš.
Nije to.
Tvoja stopala.
Što?
Tabani.
Tvoji tabani.
Ah, to.
Kad sam to vidjela kod Sakiko, i ja sam to htjela isprobati.
Zbilja si mlada u duši.
Nisam očekivala da ću ovdje završiti.
Bolničari su sigurno bili začuđeni.
Pacijentica s crtežima na stopalima.
Kako je on?
Dobro došao.
Mislim da sam prehlađen.
Prehlađen?
Glava mi pulsira i obuzela me hladnoća.
Zvuči kao vrućica.
Nema potrebe.
Mjerenje mi neće sniziti temperaturu.
Onda uzmi lijek.
Samo trebam sna!
Pazi!
Što?
Sljedeći put navuci čarape koje su iste s obje strane.
Što?
Tvoje čarape.
Ne znam gdje si ih skinuo. ali ova ti je naopako.
Pusti ih!
Hej! Što ti...
Je li ovo neka magija?
Ne budi smiješna.
Čemu služi ta magija?
Čekaj, to nije...
To nije nikakva magija.
Zaspao sam pijan
i neka djevojka
to mi je nacrtala iz šale.
Mislila sam da samo mladi piju u barovima u Ginzi.
Što?
Mladi ljudi danas ne crtaju ovakve čvrljotine.
Tko god da je to nacrtao,
sigurno je već u godinama.
Daj mi onaj lijek za prehladu.
Hvata te jeza?
Da. Malo.
Čovječe, hladno je. I glava me boli.
Idem spavati.
Jedino san može izliječiti ovu glavobolju.
U bolnicu?
- Da. - Oboje?
Ja jedini nisam nijednom bio.
Da, ali...
Sjećaš se što se dogodilo.
- Svejedno. - Osim toga...
Mislim...
Otići sad,
kad je situacija obrnuta...
Što će Sakiko misliti?
To nije važno.
Sad sam član obitelji.
On mi je kao mlađi brat.
Tako je.
Idemo onda.
Da.
Hvala.
Na čemu?
Ni na čemu.
Halo?
Jesam li dobio obitelj Jinnai?
Jeste. Tko zove?
Dobra večer.
Dobra večer. S kim razgovaram?
Zvučite kao supruga g. Jinnaija.
Hvala vam na onoj večeri.
„Na onoj večeri”?
Shvatio sam da ste mi poznati.
Otvorio sam sportski časopis
i u njemu pronašao prvaka Hidemitsua Jinnaija.
Tko ste vi?
Rekao sam vam. Družili smo se one noći.
Bojim se da ne razumijem.
Zašto zovete?
Nadao sam se da se možemo dogovoriti.
Bit će u redu milijun jena.
Hej! Toyoko?
Toyoko!
Kvragu.
Gdje si bila, dovraga?
U šetnji.
Prilično je hladno, ali jutros je lijepo vrijeme.
Flomaster?
Hvala Bogu da si dobro.
Ovo je moglo završiti sprovodom.
Sad bismo razgovarali o veličini lijesa.
Trebali bismo živjeti zajedno.
Zajedno?
Planirao sam unajmiti stan kad se oženim.
Trebala bi doći živjeti s nama.
Tako je. Dobila sam ovo na dar, ali...
Ovo najviše voliš, Makiko.
Bez brige. Ne smrdi po plinu.
Tko zna što se može dogoditi.
Kad se Masaki već nudi,
a da mu dopustiš da ispuni obiteljsku dužnost?
Hvala ti na brizi, ali uranio si deset godina.
Deset godina?
Nisam spremna da me tretiraju kao staricu.
Zasad bih radije živjela sama.
I dalje zarađujem dovoljno da uzdržavam samu sebe.
Je li to loše?
Nije loše, ali...
- Ipak... - Štednjak!
Kupit ću električni.
Dobro?
Zar ne?
Hvala na večeri.
Mljac. Stvarno je ukusno.
Jedite.
Autobus kasni.
Da, već su prošle tri minute.
Hvala ti za danas.
Drago mi je da nije bilo gore od toga.
Nisi trebala povesti Takaoa. Neugodno mi je.
Rekao je da želi doći!
Voli biti glavni.
Osim toga, obožava te.
Je li? Stvarno?
Znaš ti to jako dobro.
Ja nikad nisam bila njegov tip.
Meni se sviđa tvoje lice.
Mislila ti ozbiljno ili ne, polaskana sam!
Kad sam se sinoć probudila u onom bolničkom krevetu...
- Prva si koju sam vidjela. - Kakvo razočarenje.
Draži bi ti bio g. Otvarač Staklenki.
Griješiš.
Laknulo mi je. Drago mi je da si to bila ti.
Sigurno?
Da.
- Seko... - Što?
Sigurno nisi...
Nema ni traga autobusu.
Hoćemo li prošetati do postaje?
Ne, u redu je.
Meni ne smeta.
Čini se da
volim čekati.
Dobro došli.
Mama?
Idemo kući.
Gdje je tata?
Tata više ne može dolaziti.
ASHITA NO JOE
Vratila sam se.
Dobro došla.
- Nešto nije u redu? - Netko je zvao.
Tko?
Žele da ih nazoveš čim dođeš kući.
„Knjižara Yaguchi”?
Nisu rekli zašto?
Ne.
Jako mi je žao!
Platit ću što duguje. Time se neće iskupiti, ali...
Nemam namjeru ovo objaviti.
Kunem se da dosad nije nikad ništa ukrala.
U svom poslu
znam prepoznati razliku između poriva i iskusnog kriminalca.
Neću dopustiti da se to ponovi.
Narasla si.
Da.
Uskoro ću te prerasti, mama.
Sigurno nisi primijetila.
Oprosti.
Toliko razmišljam o tvom ocu...
Što se dogodilo?
Čemu to?
Ne znaš?
Što?
Ako ja tebi kažem, hoćeš li i ti meni?
Što?
Razgovaraj s nekim.
O čemu? S kim?
Sa mnom! O svemu!
To tako ne funkcionira.
Ne možeš sve držati u sebi.
Nikad ne znam što misliš.
Moraš ovako gledati, je li?
Da.
Ako završiš kao baka, bit će prekasno.
Imaš pravo.
Neću znati ako mi ne kažeš.
Shvaćam.
Nemoj ovo ponoviti, dobro?
Da.
Vratile smo se.
Tko je ovdje? Neki gost?
Da. To je ona.
Oprosti na smetnji.
- Tko? - Ona tenisačica.
Želite li kavu ili crni čaj?
Zeleni čaj je u redu.
Udajem se ovog ožujka.
- Udajete se? - Da.
Za koga?
Ne poznajete ga.
Zna li moj muž?
Nisam mu još rekla.
A tako?
Rado bih
da prisustvujete.
Da prisustvujemo?
Znala sam da sumnjate na mene.
Čudno mi je to poreći ovako izravno,
ali htjela sam vam reći prije otkaza.
Inače bi bilo sumnjivo.
Dakle, udajete se.
Je li to istina?
I u to sumnjate?
Pozivam vas na vjenčanje da raščistimo taj nesporazum.
Bila sam uvjerena
da se moj muž viđa s vama.
Bila sam u krivu?
Jeste.
Ako kažete da se ne viđa s vama,
s kim se onda viđa?
To je prava zagonetka.
Doista.
Što se toga tiče, pitajte izravno g. Satomija.
Postoji li zaista netko u njegovu životu?
Vratio sam se.
Dobro došao kući.
Nisi pokupila novine.
Kasniš kao i uvijek, zar ne?
Hej.
Ovo je bilo na podu.
- Možeš li to ondje staviti? - Mogu.
Gdje si bio dosad?
Kod svoje djevojke?
Kako se zove? Kakva je?
- Daj. - Znam da je imaš.
- Barem mi reci kako se zove. - Gle...
Toliko razmišljam o tome da sam danas krala u supermarketu.
Krala si? Ti?
Nisam shvatila da u torbu stavljam konzervirano voće.
Ananas i breskve.
- U kojem supermarketu? - Hibari.
Ispitivali su me neki mladić i čovjek u pedesetima.
Rekla sam im da me muž vara
i da mi je teško biti kod kuće kad kasni. Oprostili su mi.
- Ne varam te. - Lažljivče.
Zašto ne pitaš g. Kasumatu da to istraži?
Nikad nisam voljela istraživati.
Maloprije je bila ovdje.
Tko?
Na koga misliš?
Što ti misliš?
Pitam te.
Imaš ih toliko da ne znaš na koju mislim?
Idiote. Nisam to mislio.
Keiko Akagi.
Je li? Što je htjela?
Sakiko!
Sestra je rekla da si ovdje.
Jesi li dobro?
Učinila sam nešto glupo.
Sad ne znam što da radim.
Zašto sam otkrila svoje osjećaje...
nekom neznancu?
Zašto sam dopustila da me primi za ruku i slijedila ga?
Ni sama ne znam.
Pokušala sam pronaći razloge.
Kad ste me posjetile onoga dana,
pokušala sam djelovati opušteno.
Međutim...
Bila sam shrvana.
Htjela sam plakati.
Glumila sam plemenitost.
No razljutilo me kad sam vidjela da leži kao truplo.
„Daješ li zaista sve od sebe?”
„Je li ti ovo u redu?”
Možda sam to htjela reći.
„Grešna sam otkad nisi tu, znaš?”
Ali sve su to
samo izlike.
Zapravo,
možda su moji osjećaji...
i moje tijelo...
skapali.
Ne moraš ništa više reći.
Ja ću to riješiti.
Što?
Ne otkrivaj to, Sakiko.
Neka ostane na ovome.
Da. Razumijem.
Tko ste vi?
- Oprostite. - Poslušajte što ima reći.
Hej, čekajte malo.
Što je ovo? Pustite me.
Nemate se čega bojati.
Prije je bio prvak.
Sad je samo živi leš.
Stanite.
Moja sestra
ovako gladi njegove ruke i obraća mu se svojim veselim glasom,
baš kao kad je bio živ.
Nada se da će joj odgovoriti!
- Dobro pogledajte. - Ne, ja...
Nasmije li se ovo lice, to znači da su mu se stopala pomaknula.
Moja sestra to kaže.
Bilo bi lakše da je mrtav.
Iako bi isprva plakala, imala bi neku nadu za budućnost.
Ali živ je.
Možda poživi još tri ili pet godina.
Kako biste se vi osjećali?
Da noću lutam gradom...
i da me zgrabi neki šarmantan muškarac,
čak bih i ja...
I ja bih ga slijedila.
Ako već morate, prijetite nekomu tko je sretan!
Ako želite nekoga iznuđivati, nađite nekoga tko ima novaca!
Ali ciljati na nekoga tko lako zaplače,
tko se bori da preživi...
Odvratni ste!
Takiko!
Mama je uvijek dodavala sol s veće visine.
- Što? Ovako? - Ne, ne tako.
Ovako.
Nije ni tako. Ovako!
Jesi li sigurna?
Odavde.
Sakiko, pomozi i ti!
Ne, hvala. Ruke me počnu svrbjeti.
Svejedno, dobro.
Bit će ukusnije s više algi.
- Imaš pravo. - Još?
- Da, još jedna. - Da.
- Popij čaja. - Hvala.
- Evo. - Još tri.
Još tri?
- Takiko. - Da?
Moraš se odmoriti.
Radi bebe.
Dobro sam. Bolje je biti malo aktivan.
Sudeći po obliku, dječak je.
Zar se išta vidi u ovom kimonu?
Ne, vidim ti po licu da će biti dječak.
To je praznovjerje!
- Popij čaja. - Naravno.
Hvala.
Izgledaš kao svoja majka kad to radiš.
Daj, to je samo kimono!
Evo.
- To je za uspomenu. - Tata ima pravo.
Kako da se izrazim?
- Izgledaš priprosto. - Kao kućanica.
- Sakiko! - To je Tsunako rekla, ne ja!
Koga briga? Bitno je da si sretna.
- G. Katsumata je džentlmen. - Zar ne?
Valjda.
Priprema mi doručak i večeru.
Želim da to moj muž čuje.
Da, ali muškarci dolaze kući i ljubazni su samo kad osjećaju krivnju.
Je li to istina?
Ja nisam takav.
G. Katsumata je drukčiji.
Ali kad ti kupuju jakne...
Ili donose sushi...
Halo? Zdravo.
Što ima? Jesi li dobro?
Da.
Da sad dodam kupus?
- Treba još soli. - Još?
Inače će se pokvariti.
Ne znam slažu li se njih četiri ili ne.
Što? Oh...
Gledaj, Takiko.
One su Asure, zar ne?
Što?
Žene su poput Asure.
Asure?
Asure su indijska božanstva.
Izvana utjelovljuju sve što je kreposno.
Ali su i prezirna.
- Nešto si rekao? - Nešto si rekao?
- Ne, ništa. - Što?
Kaže da smo Asure.
- Što je to? - Božanstva.
- Kako glupo. - Oprez.
- Što? - Želiš nešto reći?
- Ružno govore o nama. - Zar ne?
Gospođo!
Mislim da se nasmiješio.
Pogledajte!
Vidite?
Pogledajte.
Nasmiješio se!
- Nasmiješio se! - Hide!
Hvala Bogu!
Hide se nasmiješio!
Izgledate predivno.
Puno vam hvala.
Čestitam, Keiko!
Baš si lijepa, Keiko!
A sada, dame i gospodo,
mladenci će nositi plamen ljubavi
i zapaliti svijeće za svakim stolom.
Dakle, što se tiče...
žene s kojom se viđaš...
Ne vjerujem ti, znaš.
Prijevod titlova: Tina Vlakančić