Legyen már vége!
ASURA
Biztos, hogy a fiúval telefonált.
Apának olyan jó kedve volt!
Biztos újra összejöttek Tsuchiya Tomokóval.
Amíg apát felvidítja, kit érdekel?
Én nem tudom ezt ilyen könnyen elfogadni.
Azért, mert Takao miatt aggódsz.
Nem azért!
Úgy értem,
az a nő egyszerre két férfival találkozgat, igaz?
Ha nemet cserélnének,
egyáltalán nem tűnne furcsának.
Igen, de... az emberek ezt tényleg meg tudják tenni?
Szörnyű dologként írod le, pedig nem az.
Csak beugranak egymáshoz egy teára,
vagy segítenek kinyitni egy szorosra zárt üveget.
Egy üveget?
Régebben a fiam csinálta nekem.
De amikor Szendaiba ment, kénytelen voltam másokat megkérni.
De mind ugyanolyan képet vágtak.
Képet?
„Nincs neki.”
Mije?
Egy férfi.
Ja, értem már.
Elég lehangoló tud lenni.
Ha özvegy leszel, majd megérted.
Ne mondj ilyet! Még ki sem fizettük a lakáshitelt.
Ha megcsal a férjed, az még mindig jobb, mintha nem is lenne.
Itt van.
Ne mondd el neki!
Dehogy mondom. Tudom, milyen maradi.
Megint nagy ügyet csinálna belőle.
Elfelejtettem a borítékot.
Miután ennyiszer megkértelek?
Ezért mentem el venni egyet.
De persze sehol egy papírbolt, amikor kellene.
Igaz.
- Tessék. - Megint egy nagyot vettél.
Ebbe egy csomó pénz belefér.
A testvérei vagyunk. Az egyszerűnél kellene maradnunk.
Igaza van.
Könnyű kiosztani a feladatokat másnak.
- Kérsz teát? - Nem.
Így.
- Tedd ide! - Oké.
Ez jó lesz.
- Most a pénzt. - Igen. A pénzt.
Pénz, pénz...
Tízezer jen elég lesz?
Szerintem igen.
Biztos?
A legidősebb adja át.
Igen? Rendben.
Várjunk! A neveink.
Számít az? Azt mondom, hármunktól van.
A legutóbb is hármunktól volt.
Sakiko mégis csak neked köszönte meg, emlékszel?
Pedig mondtam neki, hogy mindhármunktól kapja.
Biztos nem csak suttogtad?
Ráírjuk a neveinket. Kérek egy tollat.
- Ugyan! - Itt van.
Nem, csináljuk rendesen!
Ez gyors volt.
Készültél vele?
Persze.
Mindig olyan felkészült vagy.
Örülök, hogy mind itt vagyunk.
Nehéz egyedül menni ilyenkor.
Lejjebb írd!
- Tessék? - Hagyj helyet a szalagnak!
- Mit... - Így eltakarják egymást.
Most már túl késő.
- Odaírtam. - Mindegy.
Azt mondja, az én hibám?
Ha nem lettél volna kapzsi...
Mikor voltam én kapzsi?
A bundáid meg a gyémántgyűrűid.
Mindet ő vette nekem.
- Te nem... - Sosem kértem tőle semmit.
Azt mondta, ez motiválja.
A halottak nem beszélnek.
Azt mondasz, amit akarsz.
Asszonyom, mégis mit
mondott?
Hogy mondhat ilyet?
A fia még életben van!
Ne mondjon olyat, ami balszerencsét hoz!
Az, akinek a legtöbb dolgot akarta venni,
az maga volt.
Mondta, hogy milyen nehéz élete volt.
Hogy az apja fiatalon meghalt, és magának kellett felnevelnie őket.
Hogy ön sosem volt fürdőben, és sosem evett étteremben.
Hogy a megnyert pénzzel jobb életet tudna biztosítani önnek.
Sosem kértem a fiamat, hogy megveresse magát miattam.
Tudja, hogy ez nem így van.
Dicsekedett a buddhista barátainak.
- Te jobban! - Én mikor dicsekedtem?
Folyton dicsekedtél a nővéreidnek.
Azt hittem, ez boldoggá teszi.
Mindig is lenézték őt.
Nem neki kellene azt mondani: „Nézzetek csak rám most”?
Ha akkor abbahagyja, ez sosem történik meg.
Mi az, hogy „akkor”?
Mikor?
Tudtad, hogy nincs jól.
Tudtad, nem?
Tudtad, mégsem állítottad meg.
Ijesztő nő vagy. Tényleg.
Bárcsak Hide sose találkozott volna veled!
Ki az?
Jaj! Gyertek be!
Mind itt vagytok.
Mi vagyunk, az arany hármas.
Üdvözlöm!
Köszönjük, hogy eljöttetek.
- Asszonyom, hozna egy kis forró vizet? - Hogyan?
- Ne fáradjon! - Nem ihatok egy teát a nővéreimmel?
- Kérem. - Rendben.
- Elnézést! - Nem, mi kérünk elnézést!
A legjobbakat kívánjuk. Mindhárman.
Manapság ilyenek a jókívánságok?
- Köszönöm. - Nincs mit.
Másfajta jókívánságot is hoztam.
Gondoltam, jól jöhet még.
Jól kihagytál minket.
Ezért te vagy a legijesztőbb, Makiko.
Mindig te vagy a jó kislány.
Miről beszélsz?
Köszönöm.
A kórházban mindig jól jön az aprópénz.
Úgy tűnik, jól vagy.
Remekül.
Sosem voltam jobban.
Hide, a nővéreim bejöttek hozzád!
- Hall minket? - Reagálhat a hangokra.
Üljetek le! Nyugodtan!
Tessék.
Köszönjük.
Az emberek nagyon furcsák.
Még a legjobb orvosok sem tudják megmondani, felépül-e valaki, vagy sem.
Lehet, hogy egy ideig így marad...
Ez a mai újság? Nem baj.
De senki sem tudja garantálni, hogy egy nap nem ébred majd fel.
Hihetetlen, nem igaz?
Még most is nő az arcszőrzete,
a lábkörmei pedig még gyorsabban, mint eddig.
Hát, nem tudja mire felhasználni a tápanyagot...
Tsunako!
Nem koszosak a körmei.
- Várj, én nem... - Mindennap megmosdatom.
- Nem egy halott körme. - Várj!
Egy élő ember körme.
- Én nem úgy... - Takiko mindig is tisztaságmániás volt.
Kiskorában sem bírta a hajszálakat és a körmöket.
Igen, így van.
Ismeritek a rákollót, ugye?
- Mit? - Rákollót?
Igen. Nem azt, amelyik üreges.
Hanem amelyik tele van hússal.
Most így érzem magam.
Azt hiszem, most érzem igazán, hogy férj és feleség vagyunk.
Végre nem megy sehova.
Mindig itt van mellettem.
Töltött rákolló?
Ti is így érzitek magatokat?
Én igen!
Nektek köszönhetően.
És te, Takiko?
Hát persze! Nemrég volt az esküvője.
A hosszú lábaival ő egy 5000 jent érő királyrák.
Az nem fagyasztott?
Ha megfőzöd, nem számít.
Anya,
ha szomorú vagy,
én felvidítalak.
Ha fáj valamid, én enyhítem.
Ha valaki bántani akar,
távol tartom tőled.
Tudod?
Köszönöm.
Azon tűnődtem...
vajon látni fogom-e,
ahogy belőled is anya lesz.
Sakiko.
Jinnai kisasszony!
Egy pillanat!
Köszönök szépen mindent.
Még nem fizette ki a kórházi költségeket, igaz?
Sajnálom. Holnap behozom a...
Felszabadult egy hely egy közös szobában.
Közös szobában?
A privát szobák sokba kerülnek.
Talán egy közös szoba hosszú távon jobb ötlet lenne.
A hangulat is jobb.
Értem.
KNIT KÁVÉZÓ
Ne csináld!
- Tessék. Mosolyogtál. - Nem is.
Dehogynem.
- Látod? - Hé! Vigyázz!
Ez finom.
Az meg mi?
Egy rajz?
Hadd nézzem!
„Az én...”
„Az én apukám.”
Nem fog megharagudni az apukád emiatt?
Tudod, az új apukád.
Mi a baj?
Mi az?
Nincs új apukám.
Tessék? Mit mondtál?
Nincs új apukám.
Micsoda?
Anya megkért, hogy ne mondjam el neked.
PEHELYSÚLYÚ VILÁGBAJNOKSÁG – SELEJTEZŐ
AZ ÜZLET BEZÁRT
- Jó munkát mára! - Hideg van.
Nagyon!
Hé, nyitva van.
Hölgyem, nyitva van.
Tessék?
Jaj, sajnálom.
Nem, úgy értem...
Mi?
Jaj, ne! De kínos!
Szégyellem magam...
Jól van?
Jól van, kisasszony?
Jó estét!
Segít, ha beszélünk róla.
Mindig ezt mondom a diákjaimnak.
A diákjainak?
Akkor maga tanár?
Igen.
Felső tagozat?
- Nem. - Középiskola?
Egyetem?
Általános iskola?
„Élt egyszer
egy Gengoro nevű ember.
Volt egy nagyon rejtélyes dobja.
Ha megütötted a dob egyik felét,
és azt mondtad: »Nőjön meg az orrom!«,
az tényleg meg is nőtt.
Ezt a dobot azonban
csak akkor lehetett használni,
ha az másokat boldoggá tett.”
Milyen dobja volt Gengorónak?
Egy nagyon rejtélyes dobja.
Mi volt benne olyan rejtélyes?
Ha megütötted, és azt mondtad: „Nőjön meg az orrom!”,
akkor meg is nőtt.
Igen. Így van.
Tényleg segít, ha beszélek róla?
Igen.
Elvihetnék két adagot?
Két adag szusi elvitelre.
A felesége a tengeri angolnát és a tojást szereti, ugye?
Igen.
Teszek hozzá egy kis extrát.
Köszönöm.
Már nagyon rég nem láttam
így mosolyogni.
Az apád
szintén apa nélkül nőtt fel, nem?
Biztos saját magát látja a fiúban.
Mire utalsz ezzel?
Bocsássak meg neki?
A fonal.
Nem, nem így értettem.
Mindig az ő oldalára állsz.
Hát...
- Neked nem árt ezzel, nem? - Nem, de...
Akkor meg miért húzod fel magad rajta?
Az a mosoly...
Itthon miért nem csinál így?
Mosolygott így valaha az anyámra? Biztosan nem.
A férfiak ilyenek?
Nem. Én nem.
Én mindig mosolygok rád.
Így.
Nem jó?
Ő lehet az?
Jövök!
Mostanában csak futószalagos szusit ettem.
Azok túl gyorsan kiszáradnak.
Pontosan.
Ezért nézem meg a tonhal minden oldalát,
hogy lássam, mennyire friss.
Jól van, együnk!
Jön, uram?
Én már ettem.
- Értem. Köszönjük a vacsorát. - Nincs mit.
Ez ugye nem a közeli szusiétteremből van?
Nem.
„Ogizushi.”
- Melyik legyen? - Hiroóban?
- A fehérekkel kezdem. - Igen.
Nem anya szerette azt a helyet?
- Azta! - Volt ott veled valaki?
Ez isteni.
Állatokkal nem ehetek, nem?
Ez lepényhal?
Hé, megint félrenyelt.
Nem, én...
Azt hittem, ki akarod dobni.
Miért dobnám ki?
Apa!
Igen?
- Ez nem jelenti azt, hogy megbocsátok. - Takiko!
Azzal eszel szusit, akivel akarsz, de ne csinálj olyat, amit anya ellenezne!
Igen. Tudom.
- Tudom, hagyod, hogy itt lakjunk. - Taki!
De attól nem fogok hallgatni.
Persze.
Finom.
Várjunk!
Ez marinált?
Ez tonhal.
Tényleg?
Belemártottad a szójaszószba?
Lehet.
148 jen csomagonként.
Apa tényleg sokat késik. Kíváncsi lennék, mit csinál.
Aztán a villanykörték...
Tényleg ilyen sokáig húzódnak apa megbeszélései?
Ne zavarj meg, oké?
Elveszítem a fonalat.
Két 60 wattos villanykörte...
Apa tényleg sokat késik.
Százkilencven jen.
Apa az a férj Ki ritkán van csak itthon
Anya az a nő Ki elhanyagol minket
Yoko az a lány Ki mindenbe beleüti az orrát
Túl sok a szótag.
Sosem voltam jó a haikukban meg ilyesmikben.
A havi gázszámla...
Nem lenne jó dolog,
ha belenézhetnél egy ehhez hasonló gépbe, és látnád, mit csinálnak mások?
Micsoda?
Például...
Mit csinálhat most apa?
Vagy megbeszélésen van, vagy egy bárban sörözik.
Nem, nem igaz.
Együtt van valakivel.
Nem egy férfinak tűnik.
Szerintem én is ismerem.
Hagyd abba!
- Miért? - „Miért?” Mert azt mondtam.
Nem képzelődhetek?
A Holdra fel tudtak menni,
de egy ilyen gépet nem tudnak feltalálni?
Te tényleg hülye vagy.
Miért?
Ha te látod őket, ők is látnak téged.
Ez igaz.
Szeretnéd, hogy valaki a fürdőkádban kukkoljon?
Dehogy!
Látod?
Azt hiszem, a bátyád az okosabb kettőtök közül.
Ha te mondod.
Mégis rossz jegyei vannak.
Hé, az az enyém!
- Nem! Menj innen! - Állj!
Vegyél magadnak!
De nincs több!
- Add ide! - Kizárt.
Nyami! De finom!
Utállak.
Jól van. A tiéd lehet. Hogy lásd, milyen jó testvér vagyok.
Kösz. Hű, de isteni!
Csak egy falatot.
Dehogy!
„Majd odalenn a messzeségben,
meglátott egy kristálytiszta kék tavat.
Gengoro felkiáltott,
és megforgatta a szemeit.
Majd lebukfencezett...
fejjel lefelé...
a mennyország hídjának tetejéről.”
Elnézést!
Takezawa úr itt van?
Takezawa úr?
- Látogatói vannak! - Hogyan?
Mi a helyzet?
Ha már erre jártunk, tudsz egy kis szünetet tartani?
Tessék?
Szeretnénk, ha eljönnél velünk Sakikóhoz.
Hát... egyszer már voltam.
Elég rossz állapotban van. És szeretnénk felvidítani.
Örülne, ha te is ott lennél.
Sok dolgod van?
Nem, igazából most nincs semmi fontos.
Senkit nem érdekelne, ha elmennék.
- Akkor mehetünk? - Igen.
Egy firka?
Hé! Megijesztettetek.
- Mi ijedtünk meg. - Igen?
- Ez meg mi a fene? - Szerencsehozó varázsige.
- Varázsige? - Igen.
Az ápolók tanították.
Nézzétek!
Ha megváltozik az arckifejezés,
az azt jelenti, mozog a lába.
- Azta! - Gondoltam, talán elmosolyodik.
Köszönöm.
Te is lehetnél vidámabb, apa.
Tessék?
Ha egy férfival ez történik, onnantól vége.
Ne hagyd, hogy lehangoljon, amit mondanak!
Ez meg mit jelentsen?
Mi?
Igen?
Jövök!
Velem meg mi van?
Halló? Satomi lakás.
Elnézést a zavarásért. Mitamura Tsunako szomszédja vagyok.
A húgával beszélek?
- Igen. Én vagyok az. - Jaj!
A nővére öngyilkosságot kísérelt meg.
- Gázzal. Gázt lélegzett be. - Öngyilkosság?
Azzal a férfival, aki ide szokott járni.
Jaj, de szörnyű!
Éreztem valamit, de...
- Forduljunk meg! - Mi történt?
- Mi? Öngyilkossági kísérlet? - Jól vannak?
Elnézést!
Mitamura Tsunako húga vagyok.
- Merre... - Ott van.
Rendben. Köszönöm.
Nővérem!
Ne próbáld öngyilkosságnak nevezni!
Egy szivárgó gázcső volt.
Értem.
Baleset volt.
Vicces, mi?
Nevess csak!
Nem amiatt nevetek.
A lábad.
Micsoda?
A talpad.
A talpaid.
Ja, hogy az.
Mikor megláttam Sakiko varázsigéjét, én is ki akartam próbálni.
Még mindig nem nőttél fel.
Nem gondoltam, hogy itt kötök ki.
Biztos a mentősök is meglepődtek.
Egy beteg, akinek össze van firkálva a talpa.
És vele mi van?
Üdv itthon!
Azt hiszem, megfáztam.
Megfáztál?
Szörnyen fáj a fejem, és ráz a hideg.
Láznak hangzik.
Jaj, ne fáradj!
Ha megmérjük, attól nem megy lejjebb.
Van gyógyszerem is.
Inkább alszom egyet.
Vigyázz!
Mi az?
Legközelebb olyat húzz fel, amelyik ugyanúgy néz ki!
Tessék?
A zoknid.
Nem tudom, hol vetted le őket, de az egyik ki van fordítva.
Hagyj békén!
Mi? Te meg...
Ez valami varázsige?
Ne butáskodj!
Miféle csodára számítottál?
Várj, ez nem...
Ez nem egy varázsige.
Részegen elaludtam,
és valami lány
szórakozásból ezt rajzolta rám.
Azt hittem, Ginzában csak fiatalok isznak.
Micsoda?
A mai fiatalok nem firkálnak ilyesmiket.
Akárki is rajzolta,
nem lehet túl fiatal.
Mégis beveszem azt a gyógyszert.
Talán kirázott a hideg?
Igen. Egy kicsit.
Hű, de hideg van! A fejem is szörnyen fáj.
Jobb, ha lefekszem.
Ezen csak az alvás segíthet.
Bemenjünk hozzá?
- Igen. - Mindketten?
Én vagyok az egyetlen, aki egyszer sem volt.
Igen, de...
emlékszel, mi történt.
- Akkor is... - És...
tudod...
ha csak most megyünk,
miután fordított helyzetbe kerültünk...
mit fog gondolni Sakiko?
Nem számít.
Már én is családtag vagyok.
Ő... a sógorom.
Igen.
Akkor menjünk!
Igen.
Köszönöm.
Mit?
Semmit.
Halló?
Jinnai lakás?
Igen. Ki beszél?
Jó estét!
Jó estét! Kivel beszélek?
Olyan a hangja, mint Jinnai kisasszonynak.
Köszönöm a múltkori estét.
„A múltkori estét”?
Miután elment, rájöttem, honnan ismerős.
Megnéztem egy sportmagazint,
és ott volt benne a bajnok, Jinnai Hidemitsu.
Ki beszél?
Mondtam már. A múltkori estéről.
Attól tartok, nem értem.
Miért hívott?
Gondoltam, megegyezhetnénk.
Egymillió jen megteszi.
Hé! Toyoko?
Toyoko!
A francba!
Hol a fenében voltál?
Csak sétáltam egyet.
Elég hideg van, de azért szép az idő ma reggel.
Egy filctoll?
Hála az égnek, jól vagy.
Temetés is lehetett volna belőle.
Beszélgethettünk volna az oltár méreteiről.
Szerintem együtt kellene laknunk.
Együtt?
Ki akartam venni egy lakást, amikor megházasodom.
Oda kellene költöznöd hozzánk.
Ja, igen. Ezt ajándékba kaptam, de...
A kedvenced, Makiko.
Ne aggódjatok! Nincs gázszaga.
Ki tudja, mi történhet veled.
Ha már Masaki felajánlja,
nem akarsz élni a lehetőséggel?
Köszönöm, hogy aggódsz értem, de tíz évvel korábban jöttél.
- Tíz évvel? - Tíz évvel?
Nem állok rá készen, hogy idősként kezeljenek.
Most jobban szeretnék egyedül élni.
Eleget keresek ahhoz, hogy eltartsam magam.
Ez baj?
Nem baj, de...
- Akkor is... - A tűzhely!
Veszek egy elektromosat.
Oké?
Rendben?
Köszönöm a vacsorát.
Hű! Ez nagyon jó.
Egyetek!
Késik a busz.
Igen, már három perce.
Köszi a mai napot.
Örülök, hogy ennyivel megúsztad.
Nem kellett volna magaddal hoznod Takaót. Elég kínos volt.
Ő akart jönni!
Szereti a kezében tartani a dolgokat.
Ráadásul nagyon kedvel téged.
Mi? Tényleg?
Pontosan tudod.
Én amúgy sem voltam soha az esete.
Hát, pedig szerintem szép vagy.
Örülök, még ha nem is komolyan mondod.
Amikor tegnap este felébredtem a kórházban,
- a te arcod volt az első... - Sajnálom.
Mr. Üvegnyitónak jobban örültél volna.
Tévedsz.
Megkönnyebbültem. Örültem, hogy a te arcodat láttam.
Biztos ez?
Igen.
- Nővérem... - Igen?
Biztos, hogy nem...
Sehol nincs ez a busz.
Elsétáljunk az állomásra?
Nem, nem kell.
Nem zavar az ilyesmi.
Olyan, mintha
élvezném a várakozást.
Jó napot!
Anya?
Menjünk haza!
Hol van apa?
Apa... többé nem tud jönni.
ASHITA NO JOE
Hazaértem.
Szia!
- Valami baj van? - Hívott valaki.
Kicsoda?
Azt kérték, hívd vissza őket, amint hazaértél.
„Yaguchi könyvesbolt”?
- Nem mondták, mit akarnak? - Nem.
Nagyon sajnálom!
Mindent kifizetek. Nem teszi jóvá, de kérem...
Nem akarom jelenteni az ügyet.
Esküszöm, sosem emelt kezet más dolgaira.
A munkámból adódóan
meg tudom különböztetni a hirtelen felindulást és a tapasztalt bűnözőt.
Többször nem fordul elő.
Magasabb lettél.
Igen.
Nemsokára magasabb leszek nálad.
Biztos nem vetted észre.
Sajnálom.
Annyit foglalkozom az apáddal...
Szóval mi történt?
Miért csináltad ezt?
Nem tudod?
Micsoda?
Ha én elmondom, akkor te is?
Mit?
Beszélj valakivel!
Miről? Kivel?
Velem! Mindenről.
Ez nem így működik.
Nem tarthatsz mindent magadban.
Sosem tudom, mire gondolsz.
Így kell kukkolnod, igaz?
Igen.
Ha úgy végzed, mint a nagyi, az már késő lesz.
Igazad van.
Nem tudom, ha nem mondod el.
Értem.
Csak ne csinálj ilyet többször, oké?
Igen.
Itthon vagyunk!
Ki van itt? Egy vendég?
Igen. Ő az.
Elnézést.
- Kicsoda? - A teniszes nő.
Kávét vagy fekete teát kér?
Zöld tea jó lesz.
Márciusban férjhez megyek.
- Férjhez megy? - Igen.
Kihez?
Nem ismeri.
A férjem tud róla?
Még nem mondtam el neki.
Valóban?
Szeretném,
ha maguk lennének a tanúk.
A tanúk?
Tudok róla, hogy gyanakszik rám.
Fura lenne letagadni ön előtt,
de titokban elmenni, míg fennáll a gyanú
szintén nem tűnt helyesnek.
Szóval férjhez megy.
Igaz ez?
Ezt sem hiszi el?
Azért kértem fel tanúnak, hogy tisztázzuk ezt a félreértést.
Biztos voltam,
hogy magával találkozgat a férjem.
Tévedtem?
Igen.
Ha azt állítja, nem maga az,
akkor mégis kicsoda?
Mint egy detektívműsor.
Valóban.
Erről inkább... kérdezze meg Satomi urat!
Tényleg van valaki más az életében?
Itthon vagyok!
Szia!
Nem vetted ki az újságot.
Későn, mint mindig?
Szia!
Ez a földön volt.
- Odatennéd? - Persze.
Hol voltál eddig?
A barátnődnél?
Hogy hívják? Milyen nő?
- Ugyan már! - Tudom, hogy van.
- Legalább a nevét mondd meg! - Nézd...
Annyit jár a fejemben, hogy ma elloptam valamit a boltban.
Loptál? Te?
Véletlenül beletettem a gyümölcskonzervet a táskámba.
Ananászt és barackot.
Melyik boltban?
A Hibariban.
Kihallgatott egy fiatal és egy középkorú férfi.
Mondtam, a férjemnek szeretője van,
és nem bírok otthon lenni, amikor késik, ezért elnézték a dolgot.
- Nem csallak meg. - Hazudsz!
Miért nem kéred meg Katsumata urat, hogy járjon utána?
Sosem szerettem kutakodni.
Most volt itt.
Itt?
Mégis kicsoda?
Szerinted ki?
Én kérdeztem.
Annyi van, hogy azt se tudod, melyik lehet?
Idióta! Nem úgy értettem.
Akagi Keiko.
Ja. És mit akart?
Sakiko!
A nővér mondta, hogy idekint vagy.
Jól vagy?
Csináltam valami hülyeséget.
És most nem tudom, mit tegyek.
Miért fedtem fel az érzéseimet...
egy vadidegennek?
Miért hagytam, hogy megfogja a kezem, és magával vigyen?
Nem ismerek magamra.
Amikor vége lett, elkezdtem okokat gyártani.
Amikor a múltkor meglátogattatok,
próbáltam közömbös lenni.
Pedig valójában...
teljesen magam alatt voltam,
és inkább sírtam volna.
Igyekeztem megemberelni magam.
De látva azt, hogy csak fekszik ott, feldühített.
„Tényleg ennyire vagy képes?
Tényleg erre vágysz?”
Talán ezt akartam mondani.
„Tudod, én idekint rosszalkodom.”
De az egész
csupán csak kifogás.
Valójában
talán az érzéseim...
és a testem is...
ki volt éhezve.
Nem kell magyarázkodnod.
Majd én elintézem.
Tessék?
Bízd csak rám, Sakiko!
Csak egyszer lesz ilyen.
Igen. Értem.
Maguk meg kicsodák?
- Elnézést... - Kérem, hallgassa meg!
Hé, várjanak!
Mi ez az egész? Engedjen el!
Nincs mitől félnie.
Korábban bajnok volt,
most azonban... egy élőhalott.
Nyugalom!
A húgom
így fogja a kezét, és vidám hangon beszél hozzá,
pont úgy, mint mikor életben volt.
Abban a reményben, hogy egyszer reagál!
- Nézze meg jól! - Nem, én...
Ha ez mosolyogni kezd,
az azt jelenti, megmozdult a lába.
Ezt a húgom mondta.
Könnyebb lenne, ha meghalna.
A húgom sírna az elején, de aztán tovább tudna lépni.
De még életben van.
Lehet, hogy még akár három-öt évig is.
Maga hogy érezné magát?
Éjszaka a városban járkálva...
Ha egy jóképű fickó megragadná a karom,
még én is...
vele mennék.
Ha megfenyeget valakit, tegye azt egy boldog emberrel!
Ha megzsarol valakit, olyannal tegye, akinek van pénze!
De olyasvalakit kipécézni, aki bármikor elsírja magát,
és akinek a túlélés is nehéz...
Maga undorító ember!
Takiko!
Hé, anya mindig magasabbról szórta a sót.
- Micsoda? Így? - Nem, nem úgy.
Így.
Nem is úgy. Így.
Biztos?
Innen fentről.
Sakiko, segíts te is!
Nem, kösz. Viszket tőle a kezem.
Mindegy. Jól van.
Több algával jobb íze lesz.
- Igaz. - Még egy?
- Igen, még egyet. - Oké.
- Igyatok egy kis teát! - Köszönjük.
- Tessék. - Még hármat.
Még hármat?
- Takiko! - Igen?
Pihenned kellene.
A baba miatt.
Jól vagyok. Jólesik kicsit aktívnak lenni.
Az alakja miatt fiúnak tűnik.
Hogyan látod ebben a kimonóban?
Nem, már az arcodról látszik, hogy kisfiú lesz.
Ez csak babona!
- Egy kis teát? - Igen.
Köszönjük.
Mintha az anyátokat látnám.
Ugyan! Csak a kimonó miatt van.
Tessék.
- Végül is tőle örököltem. - Igaza van.
Hogy is mondjam?
- Háziasnak tűnsz... - Háziasszonynak.
- Sakiko! - Tsunako volt, nem én!
Kit érdekel, amíg boldog vagy?
- Biztos Katsumata úr is egy úriember. - Ugye?
Azt hiszem.
Elkészíti nekem a reggelit és a vacsorát.
Mondd úgy, hogy az én férjem is hallja!
Igen, de... a férfiak csak akkor jönnek haza és akkor kedvesek, mikor bűntudatuk van.
Ez igaz?
Nem, nálam ez nem így megy.
Katsumata úr másmilyen.
De amikor kabátot vesznek neked...
Vagy szusit hoznak haza...
Halló? Szia!
Mi újság? Jól vagy?
Igen.
Most tegyem bele a káposztát?
- Kell bele még egy kis só. - Még több?
Ha kevés a só, könnyen megromlik.
Nem tudom, hogy ők négyen
jól kijönnek-e vagy sem.
Tessék? Jaj...
Figyelj, Takiko!
Aszúrák, nem igaz?
Micsoda?
A nők aszúrák.
Aszúrák?
Az aszúrák indiai istenek.
Kívülről az erkölcsösséget testesítik meg.
Közben viszont kigúnyolják egymást.
- Mondtatok valamit? - Mondtatok valamit?
- Nem, semmit. - Hogyan?
- Aszúrák vagyunk. - Semmi.
- Azok mik? - Istenek.
- Hülyeség. - Óvatosan!
Ugye?
- Mi az? - Mondani akartok valamit?
- Kibeszélnek minket. - Ugye?
Asszonyom!
Azt hiszem, mosolygott.
Nézze!
Látja?
Nézze!
Mosolygott!
- Mosolygott! - Hide!
Hála az égnek!
Hide mosolygott!
Gyönyörűen néz ki.
Köszönöm szépen.
Gratulálunk, Keiko!
Nagyon csinos vagy, Keiko!
Most pedig, hölgyeim és uraim,
az ifjú pár végigviszi a szerelem lángját,
és minden asztalon meggyújtják a gyertyákat.
Szóval a... tudod.
A szeretőd.
Csak hogy tudd, nem hiszek neked.
A feliratot fordította: Laczkó-Simon Emese