Jeg vil at det skal slutte.
ASURA
Det var definitivt guttungen på telefonen.
Pappa var i kjempehumør.
Han og Tomoko Tsuchiya må ha blitt sammen igjen.
Det er da ok om det gjør pappa lykkelig.
Jeg klarer ikke å godta det like lett som du gjør.
Det er bare fordi du uroer deg for Takao.
Det handler ikke om det.
Jeg mener,
den kvinnen har jo to menn på en gang.
Hvis de byttet kjønnsroller, så hadde det ikke vært så uvanlig.
Nei, men kan folk bare gjøre sånt?
Du får det til å høres så grafisk ut, men det er ikke slik.
Det kan være en snarvisitt for en kopp te,
eller for å hjelpe med å åpne en krukke.
Jaså, åpne en krukke?
Jeg pleide å få sønnen min til å gjøre det for meg.
Etter at han dro til Sendai, ble jeg nødt til å be dørselgere om hjelp.
Og når jeg gjorde det, ga alle meg det samme blikket.
"Blikket"?
"Hun har ikke en."
En hva da?
En mann.
Å, jeg skjønner.
Det kan være deprimerende.
Du vil forstå hvis du blir enke.
Ikke si sånt! Vi har ennå ikke betalt ned huslånet.
En utro mann er bedre enn ingen mann.
Der er hun.
- Ikke si det til Takiko. - Selvsagt ikke! Hun er så puritansk.
Da lager hun bare bråk igjen.
Jeg glemte konvolutten.
- Etter at jeg sa det så mange ganger? - Derfor måtte jeg kjøpe en underveis.
Du finner aldri en bokhandel når du trenger en!
Sant nok.
- Her. - Du kjøpte en svær en igjen.
Den kan romme en million yen.
Vi er søstrene hennes. Vi burde ha noe enkelt.
Hun har rett.
Det må være fint å kunne beordre.
- Vil du ha litt te? - Nei.
Ok.
Her.
- Sett den her. - Ok.
Det holder.
- Og så pengene. - Nettopp. Pengene.
Penger, penger...
Holder det med 10 000 yen?
Ja, det burde holde.
Er det virkelig nok?
- Storesøster kan overrekke den. - Ja, greit.
Vent. Navnene våre.
- Trengs det? Jeg sier det er fra oss alle. - Det var fra alle tre sist gang også.
Men Sakiko takket kun deg. Husker du?
Jeg sa det var fra oss alle.
Sikker på at du ikke hvisket det?
Vi skriver navnene våre. Penn, takk.
- Glem det. - Jeg har.
Nå gjør vi det skikkelig.
Det var kjapt.
Du hadde en klar?
Selvsagt.
Du er alltid så forberedt.
Men jeg er glad vi alle er her.
Det er tøft å gå inn dit alene.
Skriv det lavere.
- Hva? - Vi må ha plass til sløyfen.
- Hva er du... - Den dekker over.
Det er for sent nå.
- Jeg er ferdig alt. - Ok.
Mener du det er min feil?
Hvis du ikke var så grådig.
Når har jeg vært grådig?
Du har dine pelskåper og diamantringer.
Alt det er ting han har kjøpt til meg.
- Du er ikke... - Jeg har aldri bedt ham om noe.
Han sier at det motiverer ham.
De døde sladrer ikke.
Du kan si hva som helst.
Frue, hva var det
du nettopp sa?
Hva? Hvordan kan du si det?
Sønnen din er fortsatt i live!
Ikke si noe som bringer uhell.
Den som han unnet mest luksus
var deg, frue.
Han snakket om det kummerlige livet du har hatt.
At faren hans døde ung, og din kamp for å ta deg av barna dine.
Han sa at du har aldri spist ute på en restaurant.
At pengene han vant ville gi deg et bedre liv.
Jeg har aldri bedt min sønn om å få juling så jeg kan leve i luksus!
Det er ikke tilfelle.
Du skrøt av ham til dine buddhist-venner.
- Ikke så mye som deg! - Når skrøt jeg?
Alt det med søstrene dine.
Jeg trodde det ville glede ham.
De har alltid sett ned på ham.
Burde jeg ikke gi ham sjansen til å si: "Se på meg nå"?
Hadde han lagt opp da, ville ikke dette skjedd.
Når er "da"?
Hva? Når?
Du visste at han ikke var helt frisk.
Du visste det, ikke sant?
Og likevel fikk du ham til å gjøre det.
Du er en skremmende kvinne. Virkelig.
Hvis Hide aldri hadde møtt en som deg...
Ja?
Å! Kom inn!
Dere er her alle sammen.
Her kommer de tre musketerer.
Å, hallo.
Takk for at dere tar dere tid.
Kan jeg få litt varmvann?
Hva?
- Ikke stress med det. - Skal vi ikke drikke te sammen?
- Vær så god. - Greit.
- Unnskyld meg. - Nei, unnskyld oss.
- Våre beste ønsker. Fra oss alle tre. - Ønsker er firkantede for tiden?
- Tusen takk. - Ingen årsak.
Jeg har noen runde ønsker også.
Du trenger jo vekslepenger.
Du vet å overgå oss.
Derfor er du den skumleste, Makiko.
Du fremhever alltid deg selv.
Hva sier du?
Det er hjelpsomt.
Man trenger vekslepenger på sykehuset.
Du ser bra ut.
Jeg har det bra.
Tror aldri jeg har hatt det bedre.
Hide, mine søstre er her for å besøke deg!
- Kan han høre oss? - Han kan respondere på stemmer.
Slå dere ned.
Her!
Takk.
Mennesker er merkelige skapninger.
Selv ikke de beste legene kan garantere om noen vil bli friske eller ei.
Han kan bli værende slik en stund.
Er dette dagens avis?
Men ingen kan garantere at han ikke bare våkner opp en dag.
Fantastisk, ikke sant?
Selv nå vokser skjegget hans,
og tåneglene gror nesten fortere enn før.
Det er ikke noe annet sted for næringen å...
Tsunako.
Neglene er ikke skitne.
- Jeg mente ikke... - Jeg vasker ham hver dag.
Dette er ikke en død manns negler. Men en levende manns.
- Jeg mente ikke... - Takiko har alltid vært hygienisk.
Selv som pike skrek hun opp for hår eller negler.
Ja, hun skrek alltid.
Dere kjenner krabbeklør, sant?
- Krabbeklør? - Krabbeklør?
Ja. Ikke de som er hule.
De som er fylt til randen med kjøtt.
Det er slik jeg føler meg nå.
Jeg har aldri følt mer som ektemann og hustru enn nå.
For han skal ingen steder.
Han er alltid ved min side.
En krabbeklo full av kjøtt, altså?
Er du full av kjøtt?
Ja visst er jeg det!
Takket være alle dere.
Og du, Takiko?
Fylt til randen, så klart! Hun er nygift.
Med de lange beina er hun en kongekrabbe verdt 5000 yen.
Er ikke de frosne?
Spiller ingen rolle når du koker dem.
Mamma,
hvis du noen gang er trist,
skal jeg få deg til å smile.
Jeg skal trøste deg hvis du har vondt.
Hvis noen plager deg,
skal jeg jage dem bort.
Ok?
Takk.
Jeg lurer på
om jeg vil leve lenge nok til å få se
at du blir mor selv.
Sakiko.
Å, fru Jinnai!
Et øyeblikk, bare.
Takk for hjelpen din.
Har du betalt sykehusregningen?
Beklager. Jeg ordner det i morgen.
Jeg tror det er en ledig seng i et fellesrom.
Fellesrom?
Private rom er dyre.
Kanskje et fellesrom er bedre i det lange løp.
Og litt andre impulser.
Akkurat.
KNIT KAFFEBAR
Ikke dra i den.
- Sånn. Du smilte. - Nei.
Jo, det gjorde du.
- Ser du? - Pass! Forsiktig!
Dette er godt.
Hva er det?
En tegning?
La meg se.
"Min..."
"Min pappa."
Blir ikke pappaen din sint for dette?
Du vet, den nye pappaen din?
Hva er galt?
Hva er det?
Jeg har ikke noen ny pappa.
Hva? Hva sa du nå?
Jeg har ikke noen ny pappa.
Hva?
Mamma sa at jeg skulle holde det hemmelig for deg.
VERDENSMESTERSKAPET I FJÆRVEKT ELIMINASJONSKAMP
VARSEL OM NEDLEGGELSE
- Godt jobbet. - Kaldt i dag.
Det er det!
Den er åpen.
Miss, den er åpen.
Hva?
Å, beklager.
Nei, jeg mener...
Hva?
Å nei. Så pinlig.
Jeg er så flau.
Går det bra?
Går det bra med deg?
God kveld.
Det vil føles bedre hvis du snakker om det.
Jeg sier alltid det til elevene mine.
Elevene?
Så du er lærer?
Ja.
På ungdomsskolen?
- Nei. - Videregående?
Høyskole?
Grunnskolen?
"Det var en gang
en mann som het Gengoro.
Gengoro hadde en veldig mystisk tromme.
Hvis du slo på den ene enden,
og sa 'Nese, voks',
så ville faktisk nesa di vokse.
Men, trommen
kunne bare brukes
for å gjøre andre glade."
Hva slags tromme var det Gengoro hadde?
En veldig mystisk tromme.
Hva var det som var så mystisk med den?
Hvis du sa: "Nese, voks" mens du slo på den,
så ville nesa di vokse.
Ja. Det stemmer.
Vil det virkelig føles bedre hvis jeg snakker?
Ja.
Kan jeg få to sushi til å ta med?
To sushi til å ta med. Den er grei.
Kona di liker havål og egg, ikke sant?
Ja.
Jeg legger i litt ekstra.
Takk.
Jeg hadde ikke sett ham smile slik
på veldig lenge.
Vel, faren din
vokste også opp uten far, ikke sant?
Han ser nok seg selv i den gutten.
Hva vil du frem til?
At jeg bør tilgi ham?
Garnet.
Nei, det er ikke det jeg mener.
Du tar alltid hans side.
Vel...
- Det skader deg vel ikke? - Nei, men...
Så hvorfor bli så sint?
Det smilet.
Hvorfor er han ikke slik hjemme?
Smilte han noen gang for mamma?
Ikke pokker.
Er det ikke sånn menn er?
Nei. Ikke meg.
Jeg viser deg alltid mitt bredeste smil.
Mitt bredeste smil.
Ikke bra?
Er det faren din?
Kommer!
Jeg har bare spist sushi fra rullebånd i det siste.
De tørker så fort inn.
Nettopp.
Derfor sjekker jeg alltid tunfisken fra forskjellige vinkler,
for å se om den er fersk før jeg tar en.
Da spiser vi.
Men hva med deg, sir?
Jeg har allerede spist.
- Da så. Takk for maten. - Vær så god.
Dette er ikke fra sushistedet nedi gata?
Nei.
"Ogizushi."
- Hva tar jeg? - Er det i Hiroo?
- Jeg starter med hvit fisk. - Ja.
Likte ikke mamma det stedet?
- Jøss. - Spiste du sammen med noen?
Dette er godt.
Jeg spiser ikke sammen med dyr, vel.
Er dette flyndre?
Nå kveles han igjen.
Neida, jeg...
Jeg trodde du skulle kaste den.
Hvorfor skulle jeg det?
- Pappa. - Hva?
Dette betyr ikke at jeg tilgir deg.
Takiko.
Du kan spise sushi med hvem du vil,
men ikke gjør noe mamma ville mislikt.
Ja, jeg vet det.
- Jeg vet at du lar oss bo her. - Taki.
Men jeg må likevel si ifra.
Klart.
Det er godt!
Vent.
Er dette marinert?
- Det er middels fet tunfisk. - Er det?
Er den druknet i soyasaus?
Kanskje.
148 yen per bit.
Pappa er sen. Lurer på hva han gjør nå.
Og så lyspærer...
Har han virkelig møter så sent?
Ikke prat. Da mister jeg tellingen.
To 60 watts lyspærer...
Pappa er virkelig sen nå.
190 yen...
F'en i Far står for "forsinkelse".
M'en i Mor står for "Mrs. Uvitende".
Y'en i Yoko står for "ytterst nysgjerrig".
For mange stavelser.
Jeg har aldri vært så flink med haikuer.
Månedlig strømregning...
Hadde det ikke vært fint
om man kunne titte inn i en maskin sånn og se hva andre holder på med?
Hva?
For eksempel
hva pappa gjør akkurat nå.
Han er enten i et møte eller på en bar.
Nei, det ser ikke sånn ut.
Han er sammen med noen.
Det ser ikke ut som en mann.
Jeg tror det er noen jeg kjenner.
Kutt ut.
- Hvorfor? - "Hvorfor?" Fordi jeg sier det.
Jeg kan da forestille meg hva jeg vil.
Vi kan gå på månen,
men vi kan ikke finne opp en slik maskin?
Nå er du virkelig dum.
Hvorfor det?
Hvis du kan se dem, så kan jo de se deg.
Å ja, riktig.
Vil du at noen skal smugtitte på deg i dusjen?
Ikke pokker!
Ser du?
Storebror er tydeligvis den smarteste.
Ja vel.
Men han får dårligere karakterer.
Hei! Den er min!
- Nei! Gå vekk! - Vent!
Hent din egen!
Det er ikke mer!
- Ligg unna! - Nei.
"Og så, langt der nede,
så han en ren, blå innsjø.
Gengoro skrek ut
og følte seg svimmel.
Og så snublet han,
og ramlet hodestups ned
fra himmelens bro."
Unnskyld meg!
Unnskyld meg.
Er Mr. Takezawa her?
Mr. Takezawa?
- Mr. Takezawa, du har besøk! - Hva?
Å, er det dere?
Vi var i nabolaget. Kan du bli med ut litt?
Hva?
Kan du bli med oss og besøke Sakiko?
Å... Jeg har allerede vært der.
Det går ikke så bra med henne. Hun trenger oppmuntring.
Hun vil ha godt av å se deg.
Har du det så travelt?
Nei, det skjer ikke noe viktig nå.
Jeg kan dra når jeg vil.
- Skal vi dra da? - Ja.
HE-NO-HE-NO-MO-HE-JI
En drodle?
Oi! Dere skremte meg!
- Det er vi som ble skremt. - Hva?
Hva pokker er dette?
En lykkebringer.
- En lykkebringer? - Ja.
Sykepleierne lærte meg det.
Se.
Hvis ansiktsuttrykket endrer seg,
betyr det at føttene rører seg.
- Jøss. - Jeg trodde kanskje ansiktet ville smile.
Tusen takk.
Opp med hodet, pappa.
Hva?
Hvis en mann ender opp slik, er det over.
Uansett hva de sier, ikke la det knekke deg.
Hva skal det bety?
Hva?
Ja?
Jeg kommer!
Hva er det med meg?
Hallo? Satomi-residensen.
Unnskyld, jeg er Tsunako Mitamuras nabo.
Er du hennes søster?
- Ja, jeg er lillesøsteren. - Å!
Din søster har gjort et selvmordsforsøk.
- Ved å inhalere gass. - Selvmord?
Med den mannen som ofte er innom.
Å, så fryktelig.
Jeg trodde at jeg luktet noe, men...
- Vi snur nå. - Hva skjer?
- Selvmord? - Overlever de?
Unnskyld meg. Jeg er Tsunako Mitamuras søster.
- Er hun... - Der borte.
Takk skal du ha.
Søs.
Ikke tenk på å kalle det selvmordsforsøk.
Det var et lekk gassrør.
Jeg skjønner.
Det var en ulykke.
Det er nesten morsomt.
Le så mye du vil.
Det er ikke det.
HE-NO-HE-NO-MO-HE-JI
Føttene dine.
Hva?
Sålene.
Fotsålene dine.
Å, det.
Etter at jeg så Sakikos lykkebringer, ville jeg prøve selv.
Du er virkelig ungdommelig.
Jeg hadde ikke forventet å ende opp her.
Tipper ambulansefolkene ble overrasket.
En pasient med drodler på fotsålene.
Hvordan har han det?
Velkommen hjem.
Jeg tror jeg er forkjølet.
Forkjølet?
Jeg har vondt i hodet og fryser.
Du må ha feber.
Nei, det går bra.
Å måle temperaturen får ikke feberen ned.
Ta noe medisin da.
Jeg må bare få sove!
Pass på!
Hva?
Neste gang, bruk et par som er like på begge sider.
Hva da?
Sokkene dine.
Jeg vet ikke hvor du tok dem av, men denne er på vranga.
La dem være!
Hva? Hva har du...
HE-NO-HE-NO-MO-HE-JI
Er det en lykkebringer?
Ikke vær dum.
Hva skal den være godt for?
Vent, det er ikke...
Det er ikke en lykkebringer.
Jeg var full og sovnet,
og en eller annen pike
må ha tegnet det på meg på spøk.
Jeg trodde det bare var ungdommer som drakk på barene i Ginza.
Hva?
Ungdommer lager ikke drodler som denne.
Hvem enn som lagde den
må være godt oppe i årene.
La meg få den medisinen likevel.
Gikk det kaldt ned ryggen din?
Ja, litt.
Å, jeg fryser. Og hodet verker.
Jeg må bare få sove.
Søvn er det eneste som hjelper her.
Et sykehusbesøk?
- Ja. - Oss begge?
Jeg har ikke vært der en eneste gang.
Jeg vet det, men...
Du husker hva som skjedde.
- Men likevel... - Dessuten...
Jeg lurer på...
Å komme først nå,
etter at rollene er snudd på hodet,
hva vil Sakiko føle?
Det spiller ingen rolle.
Jeg er familie nå.
Han er min lillebror.
Du har rett.
La oss dra da.
Ja.
Takk.
For hva da?
Ingenting.
Hallo?
Er det hos Jinnai?
Ja. Hvem er dette?
God kveld.
God kveld. Hvem er dette?
Den stemmen høres ut som Mr. Jinnais kone.
Takk for sist, her om kvelden.
"Her om kvelden"?
Etter at du dro, innså jeg at du virket kjent.
Jeg så i et sportsmagasin,
og der var mesteren Hidemitsu Jinnai.
Hvem er dette?
Jeg sa jo det. Fra her om kvelden.
Jeg skjønner ikke hva du snakker om.
Hva gjelder dette?
Jeg tenkte vi kunne komme til en enighet.
En million yen holder.
Hei! Toyoko?
Toyoko!
Pokker og.
Hvor i helvete har du vært?
Jeg gikk bare en liten tur.
Det er ganske kaldt, men været er fint denne morgenen.
En sprittusj?
HE-NO-HE-NO-MO-HE-JI
Gudskjelov at du er ok.
Dette kunne ha vært en begravelse.
Vi kunne ha diskutert alterstørrelser nå.
Jeg synes vi burde bo sammen.
"Bo sammen"?
Jeg tenkte å leie en leilighet da jeg giftet meg.
Du burde flytte inn hos oss.
Å, stemmer. Jeg har en gave.
Favoritten din, Makiko.
Slapp av. De lukter ikke gass.
Hvem vet hva som kan skje?
Så lenge Masaki tilbyr seg,
hvorfor ikke la ham gjøre sin plikt?
Takk for omtanken, men det er ti år for tidlig.
- Ti år? - Ti år?
Det er trist å bli behandlet som en gammel dame.
Foreløpig foretrekker jeg å bo alene.
Jeg tjener nok til å klare meg selv.
Er det galt av meg?
Det er ikke galt, men...
- Men likevel... - Komfyren!
Jeg kan få en elektrisk en.
Greit?
Ikke sant?
Takk for måltidet.
Nam. Disse er virkelig gode.
Forsyn deg.
Bussen er forsinket.
Ja, over tre minutter allerede.
Takk for i dag.
Jeg er glad for at det ikke var alvorlig.
Men du trengte ikke ta med Takao. Det var flaut at han så meg slik.
Han insisterte på å bli med.
Han liker å ha kontroll.
Dessuten er han begeistret for deg.
Jaså? Sier du det?
Kutt ut, det vet du da.
Jeg har da aldri vært hans type.
Men jeg liker ansiktet ditt.
Smigrende, selv om du ikke mener det.
Jeg våknet i en sykehusseng i går kveld.
- Og du var den første... - Beklager å skuffe deg.
Du ville vel foretrukket Herr Krukkeåpner.
Der tar du feil.
Jeg var lettet. Over at det var ditt ansikt jeg så.
Er du sikker?
Ja.
- Søs... - Hva?
Sikker på at du ikke...
Hvor blir det av bussen?
Skal vi gå til stasjonen?
Nei, det går bra.
Slikt gjør meg ikke noe.
Det er som om
jeg liker å vente.
Velkommen.
Mamma?
Vi drar hjem.
Hvor er pappa?
Pappa
kan ikke treffe deg mer.
Å.
ASHITA NO JOE
Jeg er hjemme.
Velkommen.
- Er det noe galt? - Jeg fikk en telefon.
Fra hvem da?
De ba deg ringe med en gang du kom hjem.
"Yaguchi Bokhandel?"
De sa ikke hvorfor?
Nei.
Jeg beklager så mye!
Jeg skal betale det hun skylder. Jeg vet det ikke rekker, men vær så snill...
Jeg ønsker ikke å offentliggjøre dette.
Æresord, hun har aldri rørt andres ting før.
I min bransje
ser man forskjellen på en impulshandling og en dreven kriminell.
Dette vil aldri skje igjen.
Du har blitt høyere.
Ja.
Jeg passerer snart deg, mamma.
Du merket det vel ikke?
Unnskyld.
Jeg har vært så opptatt med faren din...
Så hva skjedde?
- Hva fikk deg til å gjøre dette? - Vet du ikke?
Hva?
Hvis jeg forteller, forteller du også?
Hva?
Snakk med noen!
Om hva? Med hvem?
Med meg! Om alt.
Det funker ikke slik.
Du kan ikke holde alt inni deg.
Jeg vet aldri hva du tenker.
Så du må titte inn i hodet mitt på denne måten?
Ja.
Ikke end opp som bestemor.
Du har rett.
Jeg vet ingenting hvis du ikke sier noe.
Jeg skjønner.
Bare ikke gjør dette igjen, ok?
Greit.
Vi er hjemme.
Hvem er her? En gjest?
Ja. Det er henne.
- Unnskyld forstyrrelsen. - Hvem?
Tennisdama.
Vil du heller hatt kaffe eller svart te?
Nei, grønn te er fint.
Jeg skal gifte meg i mars.
- Gifte deg? - Ja.
Med hvem?
Ingen du kjenner.
Vet mannen min det?
Jeg har ikke fortalt ham det ennå.
Sier du det?
Jeg vil be dere to
om å være forlovere.
Forlovere?
Jeg var klar over at du hadde mistanker mot meg.
Å benekte det direkte til deg ble rart,
men å si opp mens jeg var mistenkt
ble heller ikke riktig.
Så, du skal gifte deg.
Er det virkelig sant?
Tviler du på det også?
Jeg ber deg være forlover, så vi får oppklart denne misforståelsen.
Jeg var sikker på
at det var deg mannen min traff.
Tok jeg feil?
Du tok feil.
Hvis du sier at du ikke er den skyldige,
hvem er det da?
Det er som en krimfilm.
Ja, ikke sant?
Når det gjelder det, spør Mr. Satomi direkte.
Er det virkelig en slik person i hans liv?
Jeg er hjemme.
Velkommen hjem.
Du har ikke tatt inn avisen.
Og du er sen som alltid?
Hei.
Jeg fant dette på gulvet der.
- Kan du legge det der for meg? - Klart.
Hvor har du vært i hele kveld?
Hos kjæresten din?
Hva heter hun? Hvordan er hun?
- Kutt ut. - Jeg vet at du har en.
- Si i det minste hva hun heter. - Hør her...
Jeg tenker så mye på det at jeg ble butikktyv i dag.
Butikktyv? Du?
Jeg stakk en boks hermetisk frukt i veska uten å tenke.
Ananas og fersken.
Hvilken butikk?
Hibari.
Jeg ble avhørt av en ung mann og en kar i femtiårene.
Jeg sa at min mann har en elskerinne,
og at jeg ikke orker å være hjemme når han er sen, og de tilga meg.
- Jeg er ikke utro. - Løgner!
Hvorfor ikke be Mr. Katsumata om å granske det?
Jeg har aldri likt å granske ting.
Hun var her nå nettopp.
"Hun"?
Hvem mener du?
Hvem tror du?
Jeg spurte deg.
Er det så mange at du ikke vet hvem?
Tosk. Det var ikke det jeg mente.
Keiko Akagi.
Jaså? Hva ville hun?
Sakiko!
Sykepleieren sa du var her ute.
Går det bra med deg?
Jeg har gjort noe dumt.
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre mer.
Hvorfor viste jeg følelsene mine...
...til en fremmed?
Hvorfor lot jeg ham ta armen min og fulgte etter ham?
Jeg vet ikke selv engang.
Jeg prøvde å rasjonalisere det i ettertid.
Da du kom på besøk den dagen,
prøvde jeg å spille tøff.
Når jeg egentlig...
...følte meg helt knust...
...og ville bare gråte.
Jeg tvang meg selv til å virke sterk.
Men å se ham ligge der som et lik gjorde meg sint.
"Er dette det beste du klarer?"
"Er det dette du vil?"
Kanskje det var det jeg ville si.
"Jeg er slem her ute, vet du."
Men alt det der
er bare et påskudd.
Og innerst inne,
både emosjonelt...
...og fysisk...
...var jeg kanskje utsultet.
Du trenger ikke si noe mer.
Jeg ordner det.
Hva?
Det bør ikke være deg.
Dette skjer bare én gang.
Ja. Jeg forstår.
Hva? Hvem er du?
- Unnskyld meg... - Hør på hva hun har å si.
Hei, vent nå litt.
Hva er dette? Slipp.
Det er ikke noe å være redd for.
Før var han en mester,
men nå er han bare et levende lik.
Rolig nå.
Søsteren min
strøk hendene hans slik og snakket med sin muntreste stemme,
akkurat som da han var i live.
I håp om at han ville respondere!
- Se godt på ham. - Nei, jeg...
Hvis ansiktet smiler,
betyr det at føttene har rørt seg.
Søsteren min sa det til meg.
Det ville vært lettere om han var død.
Hun ville ha grått først, men hun ville hatt håp for fremtiden.
Men han er i live.
Han kan leve i tre eller fem år til.
Er det ikke uutholdelig?
Hvis jeg gikk i byen på natten...
...og en sjarmerende mann tok min arm,
så hadde selv jeg...
...selv jeg fulgt med ham.
Hvis du skal true noen, finn noen som er lykkelige!
Hvis du skal utpresse noen, finn noen som kan betale!
Men å utpresse noen som gråter for ingenting,
noen som så vidt klarer seg, det er avskyelig!
Takiko!
Mamma hadde alltid på saltet fra høyere oppe.
- Hva? Som dette? - Nei, ikke sånn.
Som dette.
Nei, ikke sånn heller. Som dette!
Er du sikker?
Fra her oppe.
Sakiko, hjelp til, du og.
Nei takk. Da klør hendene mine.
Javel da. Greit.
Det blir bedre med mer tare.
- Du har rett. - En til?
- Ja, en til. - Ja.
- Ta litt te. - Takk.
- Her. - Tre til.
Tre til?
- Takiko. - Ja?
Du burde hvile litt.
For babyens skyld.
- Det går bra. Det er bedre å være aktiv. - Ut ifra fasongen er det en gutt.
Hvordan ser du det i denne kimonoen?
Jeg kan se på ansiktet ditt at det blir en gutt.
Det er overtro!
- Ta litt te. - Visst.
Takk.
Du ligner på moren din når du gjør det.
Kom igjen, det er bare kimonoen!
Her.
- Jeg fikk den etter henne. - Han har rett.
Hvordan sier jeg det?
- Du ser så hjemlig ut. - Som en husmor.
- Sakiko! - Det var Tsunako, ikke meg!
Hvem bryr seg, så lenge du er lykkelig.
- Tipper Mr. Katsumata er snill også. - Ikke sant?
Han er vel det.
Han lager frokost og middag til meg.
Si det så mannen min hører det!
Ja, men menn er bare snille hjemme når de har dårlig samvittighet.
Sier du det?
Nei, jeg er slett ikke slik.
Mr. Katsumata er annerledes.
Men når de kjøper deg kåper...
Eller har med seg sushi hjem...
Hallo? Å, hei.
Står til? Går det bra?
Ja.
Bør jeg ha i kålen nå?
- Den trenger mer salt. - Mer?
Den blir fortere dårlig med lite salt.
Det er ikke lett å si om de fire kommer overens eller ikke.
- Hva? Å... - Forsiktig, Takiko.
De er Asura, ikke sant?
Hva?
Kvinner er som Asura.
Asura?
Asura er indiske guder.
På utsiden viser de gode og edle følelser.
Men de snakker også stygt om andre.
- Sa du noe? - Sa du noe?
Nei, det var ingenting.
Han sa vi er Asura.
- Hva er det? - De er guder.
- Så teit. - Vi bør passe oss.
Ikke sant?
- Hva? - Har du noe du vil si?
- De snakker stygt om oss. - Ja.
Frue!
Jeg tror ansiktet smilte.
Kom og se!
Ser du?
Se.
Det smilte!
- Det smilte! - Hide!
Takk Gud!
Hide smilte!
Du ser vakker ut.
Tusen takk.
Gratulerer, Keiko!
Du er nydelig, Keiko!
Og nå, mine damer og herrer,
vil de nygifte gå rundt med kjærlighetens flamme
og tenne lysene på alle bordene.
Så, angående det du vet.
Den kvinnen du treffer.
Vet du, jeg tror ikke helt på deg.
Tekst: Geir Amundsen