Vreau să se termine.
ASURA
Sigur era băiatul de la telefon.
Ce bine se simțea tata!
Probabil s-a împăcat cu Tomoko Tsuchiya.
Dacă asta-l înveselește pe tata, cui îi pasă?
Eu n-o pot accepta așa ușor ca tine.
Asta doar fiindcă îți faci griji pentru Takao.
Nu e asta!
Vreau să spun...
Femeia aia se vede cu doi bărbați deodată, nu?
Dacă ar fi invers,
n-ar mai părea așa ciudat.
Da, dar... chiar e cineva în stare de asta?
Faci să pară vulgar, dar nu e așa.
Poate veni în vizită la un ceai
sau să te ajute să desfaci capacul unui borcan.
Să desfacă un borcan?
Pe mine mă ajuta fiul meu cu asta.
După ce a plecat în Sendai, a trebuit să cer ajutorul curierilor.
Și toți făceau aceeași față.
Ce față?
„N-are pe nimeni.”
- Pe cine? - Un bărbat.
Înțeleg.
Poate fi deprimant.
O să înțelegi dacă devii văduvă.
Nu-mi dori asta! Încă n-am achitat integral ipoteca.
Un soț care te înșală e mai bun decât niciun soț.
Uite-o.
- Nu-i spune lui Takiko. - Sigur că nu! Știu cât e de rigidă.
Ar face scandal din nou.
Am uitat plicul.
După ce te-am rugat de atâtea ori?
De aceea m-am dus să caut unul.
Nu găsești niciodată o papetărie când îți trebuie.
Așa se pare.
- Poftim. - Iar ai luat din cel mare.
Ar intra un milion de yeni în el.
Suntem surori. Ar trebui să nu ne complicăm.
Are dreptate.
Cred că e plăcut să fii cea care dă ordine.
- Vrei ceai? - Nu.
Bine.
Uite.
- Pune-l aici. - Bine.
E bine așa.
- Acum banii. - Da, banii.
Banii...
Ajung doar 10.000 de yeni?
Cred că da.
Chiar ajung?
I-l dă cea mai mare.
Da? Bine.
Stai. Numele noastre.
Contează? Îi spun că e de la toate.
Tot de la toate trei a fost și data trecută.
Dar Sakiko i-a mulțumit doar ei, mai știi?
I-am spus că e de la toate!
Sigur n-ai spus-o în șoaptă?
Ne scriem numele. Un pix, te rog.
- Lasă. - Am eu.
Nu, scriem chiar acum.
- Ce repede! - Îl aveai pregătit?
Sigur.
Tu întotdeauna ești pregătită.
Mă bucur că suntem aici toate.
E greu să mergi acolo singură.
Scrie mai jos.
- Ce? - Lasă loc pentru panglică.
- Unde o să... - Se vor suprapune.
Acum e prea jos.
Am scris deja.
Adică e vina mea?
Dacă n-ai fi așa lacomă...
Când am fost lacomă?
Hainele tale de blană și inelele cu diamante.
Tot ce am mi-a cumpărat el.
- Nu ai... - Nu i-am cerut niciodată nimic.
A spus că asta îl motivează.
Morții nu vorbesc.
Acum poți spune orice.
Doamnă, ce ați... spus?
Ce? Cum puteți spune asta?
Fiul dv. e încă în viață!
Nu spuneți lucruri care aduc ghinion.
Cea pe care voia s-o răsfețe cel mai tare sunteți dv.
Mi-a vorbit despre viața grea pe care ați dus-o.
Că tatăl lui a murit tânăr și că v-ați crescut greu copiii.
A zis că n-ați fost niciodată la băi sau la restaurant.
Că banii pe care avea să-i câștige v-ar asigura o viață mai bună.
Nu i-am cerut niciodată fiului meu să se bată ca să trăiesc eu în lux!
Știți că nu e așa.
V-ați lăudat tuturor amicilor dv. budiști.
- Nu ca tine! - Eu când m-am lăudat?
Le-ai scos ochii surorilor tale!
Am crezut că îl va face fericit pe el!
Mereu a fost privit de sus.
Nu trebuia să-i dau ocazia să spună: „Uitați-vă la mine acum”?
Dacă renunța atunci, nu se întâmpla asta.
Când anume?
Când?
Știai că nu e sănătos.
Știai, așa-i?
Ai știut și tot l-ai pus s-o facă.
Ești o femeie cu adevărat înspăimântătoare.
Dacă Hide n-ar fi cunoscut o femeie ca tine, așa ceva nu s-ar fi...
Da?
Intrați!
Ați venit toate.
Suntem noi, Trioul de Aur.
Bună!
Mulțumesc că v-ați făcut timp.
Doamnă, aduceți niște apă fierbinte?
Poftim?
- Nu vă deranjați. - Nu pot bea un ceai cu surorile mele?
- Vă rog. - Bine.
- Scuzați-mă. - Scuzați-ne.
Toate cele bune din partea noastră!
„Toate cele bune” într-un plic?
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Am și alt fel. În caz că-ți trebuie mărunțiș.
Bravo, ne-ai luat fața!
De asta ești înfricoșătoare, Makiko.
Mereu ții să fii cea cuminte.
Ce vorbești?
Apreciez gestul.
Ai nevoie de monede la spital.
Pare că ți-e bine.
Foarte bine.
Cred că niciodată nu mi-a fost mai bine.
Hide, surorile mele au venit în vizită!
- Ne aude? - Poate reacționează la voci.
Luați loc, faceți-vă comode!
Uite!
Mersi.
Oamenii chiar sunt ființe ciudate.
Nici doctorii cei buni nu pot garanta dacă cineva își va reveni sau nu.
Poate rămâne așa o vreme... Ăsta e ziarul de azi? Nu contează.
Dar nimeni nu poate garanta că nu se va trezi într-o zi.
Incredibil, nu?
Chiar și acum, barba
și unghiile de la picioare îi cresc parcă mai repede ca înainte.
Organismul nu are cu ce altceva să consume...
Tsunako!
Nu are unghiile murdare.
- Stai, eu n-am... - Îl spăl în fiecare zi.
- Nu sunt unghii de mort. - Stai.
Sunt de om viu.
- N-am vrut să... - Takiko a fost mereu obsedată de igienă.
De mică striga când cădea pe jos păr sau unghii.
Într-adevăr, așa e.
Știți cleștii de crab, nu?
Clești de crab?
Da. Nu din aceia goi pe dinăuntru.
Cei plini de carne.
Așa mă simt acum.
Cred că niciodată n-am simțit mai tare că suntem soț și soție.
În definitiv, el nu pleacă nicăieri.
Îmi e mereu alături.
Un clește de crab plin de carne?
Voi vă simțiți pline?
Eu chiar mă simt!
Grație vouă, tuturor.
Și tu, Takiko?
Plină ochi, desigur. E proaspăt căsătorită.
Cu picioarele ei lungi, e un crab-rege de 5.000 de yeni.
- Aceia nu-s congelați? - După ce-i fierbi, nu mai contează.
Mamă,
dacă ești tristă vreodată,
te fac eu să zâmbești.
Dacă ai vreo durere, ți-o alin eu.
Dacă cineva te enervează,
îl alung eu.
Înțelegi?
Mulțumesc.
Mă întreb...
dacă voi trăi să te văd
ajungând mamă tu însăți.
Sakiko.
Dnă Jinnai!
Aici.
Mulțumesc pentru tot.
N-ați plătit încă spitalizarea, nu?
Scuze, aduc banii mâine...
Cred că e liber un pat într-un salon comun.
- Salon comun? - Rezervele sunt scumpe.
Poate un salon comun ar fi mai bun pe termen lung.
Ar fi și o schimbare.
Așa e.
CAFENEAUA KNIT
Nu trage de el.
- Uite, ai zâmbit. - Așa e.
Da, ai zâmbit.
- Vezi? - Ai grijă.
Ăsta e bun.
Ce e ăla?
Un desen?
Arată-mi.
„Tatăl meu.”
Nu-l va supăra pe tatăl tău?
Știi, pe noul tău tată.
Ce e?
Care e problema?
Nu am un tată nou.
Ce-ai spus?
Nu am un tată nou.
Cum?
Mami a spus să păstrez secretul față de tine.
CAMPIONATUL MONDIAL, CATEGORIA PANĂ MECI DE ELIMINARE
AVIZ DE ÎNCHIDERE
- Bine lucrat azi. - E frig?
Chiar că e!
E deschisă.
Doamnă, gura e deschisă.
Ce?
Nu, mă refer la...
Vai, nu! Ce jenant!
Mi-e așa jenă...
E totul bine?
Sunteți bine?
Bună seara!
Îți va prinde bine să vorbești despre asta.
Așa le spun elevilor mei.
Elevi?
Ești profesor, deci?
Da.
De gimnaziu?
- Nu. - De liceu?
Facultate?
Școală primară?
„A fost odată ca niciodată
un om pe nume Gengoro.
Gengoro avea o tobă foarte misterioasă.
Dacă o loveai într-o parte
și spuneai «Să-mi crească nasul»,
nasul chiar îți creștea.
Cu toate astea, toba
putea fi folosită
doar ca să aduci fericire altora.”
Ce fel de tobă avea Gengoro?
O tobă foarte misterioasă.
Ce era misterios la ea?
Dacă spuneai „Să-mi crească nasul” în timp ce o loveai,
nasul îți creștea.
Da. Răspuns corect.
Chiar o să-mi fie mai bine dacă vorbesc?
Da.
Vreau două porții la pachet.
Da, două porții de sushi la pachet.
Soției dv. îi place cu țipar-de-mare și ou, nu?
Da.
Pun câteva în plus.
Mulțumesc.
Nu l-am mai văzut zâmbind așa
de mult timp.
Păi, tatăl tău
a crescut tot fără tată, nu?
Probabil se recunoaște în băiatul ăla.
Ce vrei să spui? Că ar trebui să-l iert?
Firul.
Nu asta vreau să spun.
Mereu îi iei partea.
Păi...
- Pe tine nu te afectează, nu? - Nu, dar...
De ce te superi așa tare?
Zâmbetul ăla...
De ce nu zâmbește așa și acasă?
I-a zâmbit vreodată mamei?
Slabe șanse.
Așa sunt bărbații?
Nu... Eu nu.
Îți zâmbesc mereu cu gura până la urechi.
Până la urechi.
Nu e bine?
El e?
Vin!
De-o vreme mănânc doar sushi semipreparat.
Ăla se uscă prea repede.
Exact.
De aceea inspectez tonul din unghiuri diferite.
Să văd dacă e proaspăt înainte să-l iau.
Bun, hai să mâncăm.
Și dv., domnule?
Eu am mâncat deja.
- Mulțumim pentru masă. - Da.
Nu e de la restaurantul de sushi din cartier, nu?
Nu.
„Ogizushi.”
- Ce să fie? - Cel din Hiroo?
- Încep cu cele albe. - Da.
Nu mamei îi plăcea localul ăla?
- Ai fost cu cineva? - Ce bun e!
Cu oameni, doar nu cu animale.
Asta e... plătică?
Iar se îneacă.
Nu...
Am crezut că vrei să-l arunci.
De ce să fac asta?
Tată!
Ce e?
Asta nu înseamnă că te iert.
Takiko.
Poți mânca sushi cu cine vrei, dar să nu faci ceva ce mama n-ar aproba.
Da. Știu.
- Știu că ne lași să stăm aici. - Taki.
Dar o să spun sincer ce cred.
Sigur.
E bun!
Stai.
E marinat?
E ton gras mediu.
Chiar așa?
- Poate ai exagerat cu sosul de soia? - Poate.
148 de yeni legătura.
Chiar că întârzie tata. Mă întreb ce-o fi făcând acum.
Apoi becuri...
Ședințele tatei chiar durează așa mult?
Nu-mi distrage atenția, bine?
Pierd șirul.
Două becuri de 60 de wați...
Dar chiar că întârzie tata.
190 de yeni.
Litera „t” din „tată” vine de la „târziu acasă”.
Litera „m” din „mamă” vine de la „mare zăpăcită”.
Litera „y” din „Yoko” vine de la „ia vezi-ți de treaba ta”.
Prea multe silabe.
Nu m-am priceput niciodată la haiku.
Factura lunară la gaz...
Nu-i așa că ar fi super
dacă te-ai putea uita așa într-un aparat și să vezi ce fac ceilalți oameni?
Ce?
De exemplu...
Ce face tata acum?
E fie la o ședință, fie bea într-un bar.
Nu e asta.
E cu cineva.
Nu pare să fie bărbat.
Cred că e cineva cunoscut.
Termină.
- De ce? - „De ce?” Pentru că spun eu.
Nu am voie să-mi imaginez?
Au ajuns pe Lună;
de ce nu pot inventa un aparat ca ăsta?
Chiar că ești toantă.
De ce?
Dacă tu-i vezi pe ei, și ei te văd pe tine.
Așa e.
Vrei ca cineva să tragă cu ochiul când ești în cadă?
Nici gând.
Vezi?
Fratele tău a moștenit inteligența.
- Dacă spui tu. - Dar are note proaste.
Aia e a mea!
- Nu! Pleacă! - Stai așa!
Ia-ți alta!
Nu mai este!
- Stai acolo! - Nici poveste!
Ce gustoasă e!
Te urăsc!
Bine, ți-o dau ție. Vezi ce frate mare bun sunt?
Mulțumesc. E foarte gustoasă!
Doar o gură.
Nici vorbă!
„Și atunci, acolo jos
a văzut un lac cu apă albastră, pură.
Gengoro a strigat din rărunchi
și ochii i s-au rotit.
Apoi s-a prăbușit,
rostogolindu-se prin aer,
de pe podul paradisului.”
Scuzați-mă!
Mă scuzați.
Dl Takezawa e aici?
Dl Takezawa?
Dle Takezawa, aveți musafiri!
Ce faceți?
Dacă tot am venit până în Ochanomizu, poți lua o pauză?
- Cum? - Vrem să vii la Sakiko cu noi.
I-am făcut deja o vizită.
Nu e-n cea mai bună stare. I-ar prinde bine o încurajare.
S-ar înveseli văzându-te.
Ești ocupat?
Nu se întâmplă nimic important.
N-ar observa nimeni dacă aș pleca.
- Mergem, deci? - Da.
Mâzgălituri?
M-ați speriat!
Tu ne-ai speriat pe noi.
Ce naiba e asta?
Poartă noroc.
- Noroc? - Da.
M-au învățat infirmierele.
Uite.
Dacă fața își schimbă expresia,
înseamnă că mișcă picioarele.
M-am gândit că fața va zâmbi.
Mulțumesc.
Înveselește-te și tu, tată.
Poftim?
Dacă un bărbat ajunge în starea asta, e gata.
Orice ar spune ele, nu te lăsa afectat.
Cum adică?
Da?
Vin acum!
Ce-o fi cu mine?
Alo? Reședința Satomi.
Scuze, sunt vecina lui Tsunako Mitamura.
Sunteți sora ei?
Da, sora mai mică.
Sora dv. a încercat să se sinucidă din iubire.
- Cu gaz. A inhalat gaz! - Sinucidere?
Cu bărbatul care vine des pe aici.
E cumplit.
Mi s-a părut mie că simt un miros, dar...
- Ne întoarcem. - Ce se întâmplă?
- Sinucidere? - Sunt teferi?
Mă scuzați. Sunt sora lui Tsunako Mitamura.
- E cumva... - Acolo.
Bine, mulțumesc.
Surioară.
Nici să nu te gândești să-i spui sinucidere.
A fost o scurgere de gaz.
Înțeleg.
A fost un accident.
Amuzant, nu?
Râzi cât vrei.
Nu e vorba de asta.
Picioarele tale.
Ce e?
Tălpile.
Tălpile tale.
Aia...
Am vrut să-mi poarte și mie noroc. M-am luat după Sakiko.
Chiar că ai suflet tânăr.
Nu mă așteptam să ajung aici.
Pariez că paramedicii au fost surprinși.
O pacientă cu picioarele mâzgălite.
El cum e?
Bine te-ai întors!
Cred că am răcit.
Ai răcit?
Îmi bate tare inima și am frisoane.
Pare a fi febră.
Nu te deranja!
Nu-mi scade temperatura dacă o măsurăm.
Atunci, ia niște medicamente.
Vreau doar să dorm!
Ai grijă!
Data viitoare ia-ți o pereche care nu arată diferit pe dos.
Cum?
Șosetele tale.
Nu știu unde le-ai dat jos, dar asta e pe dos.
Lasă-le în pace!
Ce vrei să...
Asta ar trebui să aducă noroc?
Lasă prostiile!
La ce noroc te așteptai?
Stai, nu asta e...
Nu e pentru noroc sau altceva.
M-am îmbătat, am adormit
și nu știu ce fată
m-a mâzgălit în joacă.
Credeam că doar tinerii beau la barurile din Ginza.
Cum?
Tinerii de azi nu fac mâzgălituri ca alea.
Cea care le-a făcut... trebuie să aibă o vârstă înaintată.
Dă-mi medicamentele alea pentru răceală.
Te trec fiorii, poate?
Da. Puțin.
Vai, ce frig e! Mă doare și capul.
Mai bine mă culc.
Doar somnul mă poate lecui acum.
O vizită la spital?
- Da. - Amândoi?
Eu sunt singurul care n-a fost deloc.
Da, dar...
Îți amintești ce s-a întâmplat.
- Chiar și așa... - În plus...
Adică...
Să mergem doar acum,
după ce situația s-a inversat...
Ce-o să creadă Sakiko?
Asta nici nu contează.
Fac parte din familie.
El e... fratele meu mai mic.
Așa e.
Să mergem, atunci.
Da.
Mulțumesc.
Pentru ce?
Pentru nimic.
Alo?
Reședința Jinnai?
Da. Cine întreabă?
Bună seara!
Bună seara! Cine sunteți?
Vocea sună ca a dnei Jinnai.
Mulțumesc pentru noaptea trecută.
„Noaptea trecută”?
După ce ai plecat, m-am prins că-mi ești cunoscută.
M-am uitat într-o revistă de sport... și am dat de campionul Hidemitsu Jinnai.
Cine sunteți?
Ți-am spus. De ieri noapte.
Mă tem că nu înțeleg.
De ce ați sunat?
Speram să ajungem la o înțelegere.
Un milion de yeni.
Toyoko?
Toyoko!
La naiba!
Unde naiba ai fost?
Am făcut o plimbare scurtă.
E cam frig, dar vremea e plăcută în dimineața asta.
Un marker?
Slavă cerului că ești bine.
Asta putea fi o înmormântare.
Acum am discuta despre cât de mare să fie altarul.
- Cred că ar trebui să locuim împreună. - Împreună?
Plănuiam să stau cu chirie după nuntă.
Ar trebui să stai cu noi.
Așa e. Pe astea le-am primit cadou, dar...
Sunt preferatele tale, Makiko.
Nu te îngrijora. Nu miros a gaz.
Cine știe ce se putea întâmpla.
Dacă Masaki a făcut oferta,
ar trebui să-l lași să-și facă datoria familială?
Apreciez grija ta, dar vine cu zece ani prea repede.
Zece ani?
Nu sunt pregătită să fiu tratată ca o bătrână.
Deocamdată, prefer să stau singură.
În plus, câștig destul ca să mă întrețin.
E greșit așa?
Nu e greșit, dar...
- Chiar și așa... - Plită!
Cumpăr una electrică.
Da?
Așa-i?
Mulțumesc pentru masă.
Sunt chiar foarte bune.
Mănâncă.
Întârzie autobuzul.
Da, au trecut deja trei minute.
Mulțumesc pentru azi.
Mă bucur că n-a fost ceva mai grav.
Totuși, nu trebuia să-l aduci pe Takao. E jenant.
El a spus că vrea să vină!
Îi place să dețină controlul.
În plus, e nebun după tine.
Nu! Chiar așa?
Știi foarte bine.
N-am fost niciodată genul lui.
Întâmplător, mie îmi place fața ta.
Chiar dacă n-o spui sincer, sunt flatată.
Când m-am trezit aseară în patul ăla de spital,
- ...fața ta a fost prima pe care... - Îmi cer scuze.
L-ai fi preferat pe dl Desface Borcane.
Te înșeli.
Am fost ușurată. Mă bucur că a fost fața ta.
Ești sigură?
Da.
Surioară...
Ești sigură că nu ai...
Nici urmă de autobuz.
Mergem pe jos până la gară?
Nu, e-n regulă.
Nu mă deranjează asta.
E ca și cum...
mi-ar plăcea să aștept.
Bun-venit!
Mami?
Hai acasă.
Unde e tati?
Tati... nu mai poate să vină.
ASHITA NO JOE
M-am întors!
Bine ai venit!
- E vreo problemă? - A sunat cineva.
Cine?
A zis să suni imediat ce ajungi acasă.
„Librăria Yaguchi”?
N-au zis de ce?
Nu.
Îmi pare foarte rău!
Plătesc în locul ei. Asta nu șterge cu buretele ce a făcut, dar vă rog...
Nu am de gând să fac asta public.
Jur că n-a pus niciodată mâna pe lucrurile altora.
În domeniul meu,
știu să deosebesc un hoț adevărat de un om rătăcit.
Asta nu se va repeta.
Te-ai înălțat.
Da.
În curând te depășesc, mamă.
Pariez că n-ai observat.
Îmi pare rău.
Am fost așa zăpăcită de treaba cu tatăl tău...
Și ce s-a întâmplat?
- De ce ai făcut asta? - Nu știi?
Dacă îți spun, îmi spui și tu?
Ce?
Vorbește cu cineva!
Despre ce? Cu cine?
Cu mine! Despre tot.
Nu așa merg lucrurile.
Nu poți ține totul în tine.
Nu știu niciodată ce gândești.
Trebuie să te uiți așa, nu?
Da.
Dacă ajungi ca bunica, va fi prea târziu.
Ai dreptate.
N-o să știu dacă nu-mi spui.
Am înțeles.
Numai să nu mai faci asta, bine?
Bine.
Ne-am întors.
Cine e aici? Un musafir?
Da. E ea.
Scuze de deranj.
- Cine? - Tenismena.
Ai fi preferat cafea sau ceai negru?
Nu, e bun ceaiul verde.
Mă mărit în martie.
- Te măriți? - Da.
Cu cine?
Nu-l cunoști.
Soțul meu îl cunoaște?
Lui nu i-am spus încă.
Serios?
Aș vrea ca voi doi
să fiți pețitorii.
Pețitori?
Știam că nu ai încredere în mine.
Mi se pare ciudat s-o neg în fața ta,
dar nici să demisionez în secret și suspiciunea să rămână nu părea bine.
Deci te măriți.
Ăsta e adevărul?
Nici asta nu crezi?
Te rog să fii pețitoare ca să lămurim neînțelegerea asta.
Eram convinsă
că tu ești cea cu care se vede soțul meu.
M-am înșelat?
Da.
Dacă spui că nu tu ești aceea,
cine este?
Parcă e o investigație.
Într-adevăr.
Despre asta... te rog să-l întrebi direct pe dl Satomi.
Chiar e cineva de felul ăsta în viața sa?
M-am întors.
Bun-venit acasă!
N-ai luat ziarul din ușă.
Ai întârziat ca de obicei, nu?
Ăsta era pe jos.
- Îl pui acolo, te rog? - Sigur.
Unde ai stat până acum?
La iubita ta?
Cum o cheamă? Cum e?
- Fii serioasă. - Știu că ai una.
- Măcar spune-mi cum o cheamă. - Uite...
Mă preocupă atât de mult, că azi am furat din magazin.
Ai furat din magazin? Tu?
Am pus o conservă de fructe în geantă fără să-mi dau seama.
Ananas și piersici.
Ce magazin?
Din Hibari.
M-au interogat un tânăr și un bărbat la 50 de ani.
Le-am zis că soțul meu are amantă
și nu suport să stau acasă când el întârzie și m-au iertat.
- Nu te înșel. - Minți!
De ce nu-i ceri dlui Katsumata să investigheze?
Nu mi-a plăcut niciodată să fac cercetări.
A fost aici adineauri.
Cine?
- La cine te referi? - La cine crezi?
Răspunde.
Ai atât de multe, că nu poți ghici care?
Nerușinato! Nu asta am spus.
Keiko Akagi.
Ce-a vrut?
Sakiko!
Infirmiera a spus că ești aici.
Te simți bine?
Am făcut o prostie.
Nu știu ce să fac acum.
De ce mi-am deschis sufletul...
unui străin?
De ce l-am lăsat să mă ia de braț și m-am dus cu el?
Nici eu nu știu.
La urmă, am inventat motive.
Când ați venit în vizită atunci,
m-am prefăcut nepăsătoare.
Când de fapt...
mă simțeam strivită
și-mi venea să plâng.
M-am forțat să par puternică.
Dar, văzându-l cum zace acolo ca un mort, eram furioasă.
„Doar de atât ești în stare?
Asta îți dorești?”
Poate că asta voiam să spun.
„Iar eu sunt aici și fac pe breaza.”
Dar toate astea
sunt doar scuze.
De fapt,
poate că sufletul meu...
și corpul meu...
erau secate amândouă.
Nu trebuie să spui mai mult.
Mă ocup eu.
Ce?
Nu trebuie s-o faci tu, Sakiko.
Asta se întâmplă doar o dată.
Da. Înțeleg.
Cine sunteți voi?
- Scuzați-mă... - Te rog, ascultă ce are de spus.
Stai puțin.
Ce e asta? Dă-mi drumul.
Nu ai de ce să te temi.
A fost campion înainte,
dar acum... e doar un cadavru viu.
Stai așa.
Sora mea
îi mângâie mâna și-i vorbește pe cea mai veselă voce,
exact ca atunci când trăia.
În speranța că-i va răspunde!
- Uită-te bine. - Nu, eu...
Dacă fața asta zâmbește,
înseamnă că a mișcat piciorul.
Sora mea mi-a spus asta.
Ar fi mai ușor dacă ar fi mort.
Deși ar plânge la început, ar putea spera la un viitor.
Dar e în viață.
Ar mai putea trăi trei sau cinci ani.
Tu cum te-ai simți?
Să hoinărești noaptea prin oraș...
Dacă un bărbat fermecător m-ar lua de braț,
chiar și eu...
m-aș duce cu el.
Dacă vrei să ameninți pe cineva, amenință un om fericit!
Dacă vrei să șantajezi pe cineva, șantajează un om cu bani!
Dar să te legi de cineva care plânge la un ghiont,
care abia are forță să trăiască... Ești dezgustător!
Takiko!
Mama întotdeauna presăra sarea mai de sus.
- Ce? Așa? - Nu.
Așa!
Nici așa nu era. Uite așa!
Ești sigură?
De la înălțime.
Sakiko, ajută și tu!
Nu, mersi. Mă mănâncă mâinile.
În fine. Bine, atunci.
Mai multe alge i-ar da gust mai bun.
- Ai dreptate. - Mai pun?
- Da, mai pune. - Așa.
- Am adus ceai. - Mulțumim.
- Aici. - Încă trei.
Da?
- Takiko. - Da?
Odihnește-te puțin.
Pentru copil.
Nu e nevoie. E mai bine să fiu activă.
După formă, pare băiat.
De unde știi prin chimono?
Nu, îți văd doar fața și știu că e băiat.
Asta e o superstiție!
- Un ceai. - Sigur.
Mulțumesc.
Parcă ești maică-ta când faci asta.
Hai, e din cauza chimonoului.
Așa.
- Doar a fost al ei. - Zice bine tata.
Cum s-o spun?
- Arăți șters sau... - Ca o gospodină.
- Sakiko! - Tsunako a zis, nu eu!
Important e ca tu să fii fericită.
- Și dl Katsumata e un domn. - Așa-i?
Așa cred.
Îmi face micul-dejun și cina.
Spune să te audă și soțul meu!
Da, dar... bărbații sunt buni când vin acasă doar când se simt cu musca pe căciulă.
Serios?
Nu, în cazul meu nu e așa.
Dl Katsumata e altfel.
Dar când îți cumpără haine...
Sau aduc sushi acasă...
Alo? Bună!
Ce faci? Totul bine?
Da.
Să pun varza acum?
- Mai trebuie sare. - Încă?
Dacă e prea puțină, se strică.
Nu-mi dau seama dacă ele patru
se înțeleg sau nu.
Uite, Takiko.
Sunt niște Asura, așa-i?
Poftim?
Femeile sunt ca Asura.
Asura?
Asura sunt zeițe indiene.
Pe dinafară întruchipează tot ce e virtuos.
Dar sunt și pline de dispreț.
Ați spus ceva?
Nu, nimic.
Zice că suntem Asura.
- Ce-i aia? - Zeițe.
- Ce prostie! - Să avem grijă.
Așa-i?
- Ce? - Aveți ceva de spus?
- Ne vorbesc de rău. - Așa-i?
Doamnă!
Cred că fața a zâmbit.
Uitați-vă!
Vedeți?
Acum.
A zâmbit!
- A zâmbit! - Hide!
Slavă cerului!
Hide a zâmbit!
Ești frumoasă.
Mulțumesc mult.
Felicitări, Keiko!
Ești superbă, Keiko!
Iar acum, doamnelor și domnilor,
tinerii însurăței vor lua flacăra iubirii
și vor aprinde lumânările de pe fiecare masă.
Deci apropo de... știi tu.
Femeia cu care te vezi.
Nu te cred, să știi.
Subtitrarea: Mircea Pricăjan