Я більше не можу.
Не можу.
АСУРА
Упевнена, йому дзвонив той хлопчик.
Він був такий радий.
Вони з Томоко Цучиєю, мабуть, знову разом.
І нехай. Головне, щоб він був щасливий.
Я не можу таке підтримати.
Це все через ситуацію з Такао.
Зовсім ні.
Просто
вона зустрічається з двома чоловіками одночасно.
Якби вона була чоловіком, ти б так не дивувалася.
Так, але... Хіба це не огидно?
Ти уявляєш щось непристойне, та це не обов'язково так.
Може, він з нею зустрічається, щоб випити чаю.
Чи щоб допомогти відкрити банку.
Відкрити банку?
Мені їх син раніше відкривав.
А коли поїхав у Сендай, довелося просити допомоги кур'єрів.
Вони всі робили однакове обличчя.
Обличчя?
«Нікого нема».
Що?
Чоловіка.
А, ясно.
Це нелегко.
Якщо станеш вдовою, зрозумієш.
Не бажай мені такого! Ми ще не виплатили іпотеку.
Краще мати чоловіка-зрадника, ніж не мати взагалі.
Приїхала.
Не кажи Такіко.
Звісно, не скажу. Вона надто правильна.
Одразу спалахне.
Я забула конверт.
Я ж тобі нагадала.
Я хотіла купити по дорозі.
Коли треба, канцтоварів ніде нема.
Це правда.
- Ось. - Знову великий купила.
Туди мільйон влізе.
Вона наша сестра. Помпезність ні до чого.
Отож.
Як такі розумні, самі купляйте.
- Хочеш чаю? - Ні.
Треба прибрати.
На.
- Почекай. - Покладемо сюди.
Добре.
- Що ж, гроші. - Гроші, так.
Гроші...
Десять тисяч вистачить?
Думаю, так.
А не мало?
Старша сестра вручить.
Я? Добре.
Ой, імена.
А треба? Я скажу, що вони від нас.
Останнього разу теж були від нас.
Але Сакіко лише Цунако подякувала.
Я їй сказала, що вони від нас.
Може, ти прошепотіла?
Гаразд. Дайте ручку.
- Не треба. - Даю.
Усе має бути чесно.
Отак одразу?
- Ти її заздалегідь приготувала? - Ну так.
Дуже завбачливо.
Добре, що ви тут.
Я б туди сама не зайшла.
Нижче.
- Га? - Залиш місце для стрічки.
- Що? - Вона все перекриє.
Уже пізно.
- Я вже написала. - Гаразд.
Ви мене звинувачуєте?
Тобі всього було мало.
Чого мені було мало?
Норкових шуб, каблучок з діамантами.
Він сам мені їх подарував.
- Ти... - Я його ні про що не просила.
Подарунки мотивували його.
Мертві не говорять.
Він уже не заперечить.
Що ви
таке кажете?
Га? Що ви кажете?
Він ще живий!
Ви своїми словами наврочите біду.
Найбільше він хотів потішити не мене,
а вас.
Він казав: «У мами мало чого хорошого в житті було.
Тато вмер рано, і вона сама виховувала дітей.
Вона ніколи не була в лазні чи ресторані.
Я хочу виграти, заробити гроші і дати їй краще життя».
Я не можу радіти грошам, коли мій син гробить себе!
Не брешіть.
Ви хизувалися ними перед друзями.
- Не так, як ти! - Коли я хизувалася?
Щоразу, як бачилася з сестрами.
Я думала, він порадується.
Вони ніколи в нас не вірили.
Я хотіла показати, що вони помилялися.
Якби він тоді зупинився, усе було б добре.
Коли «тоді»?
Га? Коли?
Ти знала, що у Хіде щось зі здоров'ям.
І давно знала.
Знала і ще більше заохочувала його.
Ти бездушна жінка.
Якби Хіде тебе не зустрів, нічого б...
Так.
Заходьте.
Ви прийшли.
Ми ж твоя рідня.
Добрий день.
Дякую, що знайшли час.
Можете принести гарячої води?
Авжеж.
- Чай необов'язково робити. - Я хочу посидіти з вами.
- Будь ласка. - Добре.
- Перепрошую. - Дякую.
Це тобі. Від усіх нас.
Який здоровезний конверт.
- Дякую. - Нема за що.
Я тобі ще окремо дам.
Дрібняк зайвим не буває.
От хитрюга.
Ось чому ти найстрашніша, Макіко.
Ти вічно намагаєшся виділитися.
Ти про що?
Дякую.
У лікарнях без монет нікуди.
Бачу, ти в нормі.
Так, усе чудово.
Так добре мені ще ніколи не було.
Хіде-чян, до тебе прийшли гості!
- А він чує? - Він іноді реагує на голоси.
Ой, сідайте.
Ось.
Дякую.
Люди — загадкові істоти.
Навіть найкращий лікар не скаже, одужає його пацієнт чи ні.
Він може так лежати...
Це сьогоднішня? Байдуже.
...а тоді одного дня раптово прокинутися.
Шанс завжди є.
Хіба не дивовижно?
Він без тями, але його борода і нігті
ростуть навіть швидше, ніж раніше.
Це тому, що поживним речовинам більше нікуди...
Цунако!
У нього чисті нігті.
- А, я не хотіла... - Я щодня його мию.
- Вони не мертві. - Я просто...
Вони живі.
- Сакі-чян, я... - Такіко завжди була гидливою.
У дитинстві постійно кричала через волосся і нігті.
Так, було таке.
Пам'ятаєте смак крабових клешень?
- Клешень? - Клешень?
Так. Не напівпорожніх,
а повних м'яса.
Я зараз так почуваюся.
Вперше в житті я по-справжньому відчуваю себе його дружиною.
Бо він нікуди не йде.
Він увесь час зі мною.
Крабові клешні, повні м'яса?
А ви повні м'яса?
Я — так.
Я теж.
А ти, Такі-чян?
- Авжеж. Вона ж вийшла заміж. - Що ти...
З такими довгими ногами вона — як королівський краб.
А їх не морозять?
Яка різниця? Можна зварити.
Мамо,
якщо тобі буде сумно,
я тебе розвеселю.
Якщо в тебе буде біль, я його заберу.
Якщо тебе хтось ображатиме,
я його прожену.
Добре?
Дякую.
Цікаво,
чи доживу я до того дня,
коли ти станеш мамою.
Сакіко.
Джиннай-сан!
На хвилинку.
Щось не так?
Ви не заплатили за утримання.
Вибачте, завтра я все...
Здається, у нас є місце у багатомісній палаті.
Багатомісній?
Одномісні палати дорогі.
Може, на довгий термін багатомісна краще підійде?
Буде спокійніше.
Добре.
КАВ'ЯРНЯ «ВУЗОЛ»
Я все бачив.
- Ти усміхнувся. - Не правда.
Правда.
- Ой. - Тихенько! Куди ж ти...
Смачні.
Що це?
Малюнок?
Покажи.
«Мій...»
«Мій татусь».
А твій тато не розлютиться?
Ну, новий тато.
Що?
Що таке?
У мене немає нового тата.
Га? Що ти сказав?
У мене немає нового тата.
Що?
Мама просила тобі не казати.
МАГАЗИН ЗАКРИВСЯ
ХІДЕМІЦУ ДЖИННАЙ ПРОТИ РОБЕРТА АРЕСА МОЛОДШОГО
Сьогодні холодно.
Ще як — я вся тремчу.
Розкритий.
Він у вас розкритий.
Що?
Ой, вибачте.
Ні, клатч...
От я смішна.
Боже...
Усе гаразд?
Що таке?
Вітаю.
Виговоріться, і вам полегшає.
Я завжди кажу це своїм учням.
Учням?
Ви вчитель?
Так.
У середній школі?
- Ні. - Старшій?
У коледжі?
Початковій школі?
«Жив собі колись
чоловік на ім'я Генгоро.
І був у нього чарівний барабан.
Коли він ударяв у нього
і казав: "Ніс, рости",
то ніс одразу збільшувався.
Проте барабан
можна було використовувати
лише на радість людям».
Який барабан був у Генгоро?
У нього був чарівний барабан.
А що в ньому було чарівного?
Він збільшував тобі ніс, якщо ти вдаряв у нього
і казав: «Ніс, рости».
Так. Правильно.
Якщо виговорюсь, мені полегшає?
Так.
Можна дві порції з собою?
Зрозумів. Дві порції з собою.
Ваша дружина ж любить вугра з яйцем?
Так.
Я покладу їй трохи більше.
Дякую.
Я давно не бачила,
щоб він так усміхався.
Ну, тато ж
теж ріс без батька, так?
У тому хлопчику він, мабуть, бачить себе.
І що з того?
Я маю йому пробачити?
Пряжа.
Я цього не казав.
Ти завжди його захищаєш.
Ну...
- Він же нічого поганого тобі не робить. - Я знаю, але...
Тоді чому ти злишся?
Через усмішку.
Чому він вдома її не показує?
Чи показував він її мамі?
Звісно, ні.
Усі чоловіки такі?
Ні. Я не...
Я завжди показую тобі свою усмішку.
Ось моя усмішка.
Не подобається?
Це тато?
Іду!
Я останнім часом їм конвеєрні суші.
Вони швидко висихають.
Так.
Тому я завжди кручу тунця з усіх боків,
щоб переконатися, що він свіжий.
Давайте вже їсти.
А ви, тату?
Я не голодний. Я вже поїв.
- Що ж, дякуємо за їжу. - Ага.
Вони ж не з сусіднього ресторану?
Ні.
«Огідзуші».
- Глянемо. - Той, що в Хіру?
- Почну з білих. - Так.
Мамине улюблене місце?
Ти сам там був?
Смачно.
Зі мною були інші відвідувачі.
Це камбала?
Він знову подавився.
Ні, усе...
Я думав, ти їх кинути хочеш.
Нащо я б їх кидала?
Тату.
Га?
Я тобі не пробачила.
Такіко-сан.
Можеш їсти суші з ким хочеш,
але не роби того, що б образило маму.
Так, не буду.
- Я знаю, що ми в тебе в гостях. - Такі-чян.
Але я не мовчатиму.
Добре.
Зуке?
Чуторо.
Чуторо?
Переборщив з соєвим соусом?
Схоже на те.
148 єн на зелень.
Тато запізнюється. Цікаво, де він.
Плюс лампочки...
Чи справді у нього зустрічі допізна?
Можеш не торохтіти?
Я збилася.
Дві лампочки по 60 Вт...
Він точно десь ходить.
190 єн.
«Т» у слові «тато» значить «таємничий».
«М» у слові «мама» значить «мені все одно».
«Й» в «Йоко» значить «йойкання без причини».
Забагато слів.
Я ніколи не вміла складати хайку.
Газ...
Було б круто,
якби існував пристрій, в який можна заглянути
і побачити, що роблять інші.
Що?
Наприклад...
Що зараз робить тато?
Він або на зустрічі, або в барі.
Ні, не схоже.
Він з кимось.
Здається, це не чоловік.
Це хтось знайомий.
Перестань.
- Чому? - Чому? Бо я так сказала.
Не можна трохи попідглядати?
На Місяць літаємо,
а такий пристрій придумати не можемо.
Ти безмозка.
Чому?
Якщо в тебе буде така технологія, то й в інших теж.
А, точно.
Хочеш, щоб за тобою підглядали у ванні?
Ні.
Ну от.
Мабуть, усі мізки дістались братові.
Звісно.
Але навчається він погано.
Гей, віддай!
- Відчепись! - Він мій!
«І тоді під собою
він побачив блакитне озеро.
"А!" — закричав Генгоро.
І втративши рівновагу,
полетів
стрімголов
з небесного мосту».
Перепрошую!
Перепрошую.
Такезава-сан тут?
Такезава-сан?
Такезава-сан, до вас прийшли.
О, що таке?
Ми приїхали, щоб забрати тебе. Зможеш вирватися?
Ми хочемо, щоб ти провідав Сакіко.
Я її вже провідував.
Їй погано. Було б добре, якби ти її підбадьорив.
Ти їй потрібен.
Тебе ж відпустять?
Ну, зараз нічого важливого нема.
Нічого страшного, якщо піду раніше.
- Ну що, ходімо? - Так.
Обличчя?
Ой! Злякалась.
- Хто злякався, так це ми. - Що?
Що це таке?
Оберіг.
- Оберіг? - Так.
Медсестри показали.
Дивіться.
Якщо міняється вираз обличчя,
це значить, що він рухає ногами.
Я чекаю, коли воно всміхнеться.
Дякую.
Ти теж усміхнися, тату.
Що?
Якщо ходитимеш похмурим, згинеш.
Що б вони тобі не казали, не бери це близько до серця.
Ти про що?
Іду!
Що це зі мною?
Так, слухаю. Дім Сатомі.
Вибачте, що турбую, я сусідка Цунако Мітамури.
Ви її сестра?
Так, молодша сестра.
Вона намагалася покінчити з життям.
- Газ вдихнула. - Покінчити з життям?
Разом з чоловіком, що часто в неї буває.
Боже.
Я ж знала, що щось пахне.
- Розвертай. - Що сталося?
- А? Самогубство? - Вони живі?
Перепрошую.
Я сестра Цунако Мітамури.
- Де... - Туди.
А, дякую.
Сестро.
То було не самогубство.
У нас газовий шланг тріснув.
Ясно.
Це випадковість.
Смішно, так?
Смійся.
Я не з того.
Я з ніг.
Що?
Стопи.
У тебе дещо на стопах.
А, це.
Я побачила їх у Хіде і намалювала собі.
В душі ти досі дитина.
Я ж не думала. що опинюся в лікарні.
Певно, фельдшери були здивовані.
Пацієнт з обличчями на ногах.
Як він?
З поверненням.
Здається, я застудився.
Застудився?
У мене голова пульсує.
І мене морозить.
Може, у тебе температура?
Облиш. Від того, що ти її виміряєш, вона не спаде.
Тоді прийми ліки.
Мені просто треба поспати.
Обережно!
Що?
Наступного разу дивись, яким боком ти їх надягаєш.
Що?
Шкарпетки.
Не знаю, де ти їх знімав, але оця в тебе навиворіт.
Не чіпай!
Що ти... Га?
Це оберіг?
Звісно, ні.
Від чого він тебе оберігає?
Ні від чого...
Це не оберіг.
Я напився, заснув,
і хтось, мабуть,
мене розіграв.
Я думала, в бари Гінзи ходить лише молодь.
Га?
Нове покоління таке не малює.
Його намалював
хтось у віці.
Принеси ліки від застуди.
Що, холодно стало?
Так.
Трохи.
Я змерз.
І в мене болить голова.
Краще піду посплю.
Сон — єдине, що мене вилікує.
В лікарню?
- Так. - Разом?
Я єдиний, хто його не відвідував.
Так, але...
Згадай, що він зробив.
- І все ж... - До того ж...
Якщо...
ти прийдеш зараз,
після того як у них усе погіршилось,
що подумає Сакіко?
Не має значення.
Я тепер сім'я.
Він мій молодший брат.
Добре.
Підемо.
Дякую.
За що?
За все.
Алло.
Це дім Джиннай-сана?
Так. Хто дзвонить?
Добрий вечір.
Добрий.
Хто це?
Зважаючи на ваш голос, ви його дружина.
Дякую за минулий вечір.
«Минулий вечір»?
Коли ви пішли, я зрозумів, що десь вас бачив.
Я розкрив спортивний журнал,
і побачив там статтю про чемпіона Хідеміцу Джинная.
Хто ви?
Я ж сказав. Чоловік з минулої ночі.
Вибачте, але я не розумію.
Чого ви хочете?
Можете дати мені трохи грошей?
Мільйона вистачить.
Агов! Тойоко!
Тойоко!
Чорт.
Де тебе носило?
Я ходила на прогулянку.
Якщо не зважати на холод, погода сьогодні пречудова.
Маркер?
Слава богу, що все обійшлося.
Ми б зараз могли планувати похорон.
Вибирати вівтар, надгробок чи ще щось.
Ми маємо жити разом.
Разом?
Я планую знімати квартиру після весілля.
Я хочу, щоб ти переїхала до нас.
Мало не забула. Мені їх подарували, але...
Макіко, це твої улюблені.
Не хвилюйся, газом вони не пахнуть.
Що як щось станеться?
Що поганого в тому,
що Масакі хоче подбати про маму?
Мені дуже приємно, але хай почекає десять років.
- Десять? - Десять?
Я ще не настільки стара.
Я можу жити сама.
Я достатньо заробляю, щоб прогодувати себе.
Це погано?
Ні, але...
- Мамо... - Плита.
Я куплю електричну.
Добре?
Усе, їмо.
Дякую за вечерю.
Дуже смачно.
Приємного.
Автобус запізнюється.
Уже на три хвилини.
Дякую, що прийшла.
Я рада, що все вирішилося.
Не треба було приводити Такао. Мені було ніяково в його присутності.
Він наполіг.
Він любить усе контролювати.
До того ж ти йому подобаєшся.
Що, справді?
Ніби ти не знала.
Я завжди була не в його смаку.
А я думаю, у тебе гарне обличчя.
Лестиш ти чи ні, а мені приємно.
Коли я прокинулася в лікарні...
- Першим я побачила твоє... - Вибач, що розчарувала.
Певна, ти чекала на свого відкривача банок.
Помиляєшся.
Я відчула полегшення, коли побачила тебе.
Справді?
Так.
Сестро.
Ви точно не...
Автобусу не видно.
Пройдемося? До вокзалу.
Ні, не хочу.
Я не проти посидіти.
Я люблю
чогось чекати.
Вітаємо.
Мамо.
Підемо?
Де тато?
Тато більше не зможе приходити.
«ЗАВТРАШНІЙ ДЖО», ТОМ 14
Я вдома.
З поверненням.
- Що таке? - Тобі дзвонили.
Хто?
Попросили передзвонити, як прийдеш.
«Книгарня "Ягучі"?»
Не сказали навіщо?
Ні.
Благаю, пробачте.
Я за все заплачу. Я розумію, цього недостатньо, але...
Я не буду про неї повідомляти.
Вона ніколи раніше не брала нічого чужого.
За роки роботи
я навчився розуміти, коли це імпульс, а коли людина крадій.
Це не повториться.
Ти стала вищою.
Так.
Скоро переросту тебе.
Ти навіть не помітила.
Вибач.
Я була зациклена на твоєму татові...
Що це було?
Чому ти її вкрала?
А ти не знаєш?
Якщо скажу, ти скажеш?
Що?
Поговори з кимось!
Про що? З ким?
Зі мною. Про все.
З тобою не можу.
Недобре тримати все в собі.
Я не знаю, що в тебе в голові.
От би можна було зазирнути, так?
Так.
Якщо закінчиш, як бабуся, буде пізно.
Ти права.
Я не допоможу, якщо ти мовчатимеш.
Я зрозуміла.
Більше нічого не кради, добре?
Так.
Ми вдома.
Хто тут? Гість?
Так. Вона.
Привіт.
- Хто? - Вітаю.
Тенісистка.
Вам кави чи чорного чаю?
Зеленого, якщо можна.
Я одружуюся в березні.
- Одружуєтесь? - Так.
З ким?
Ви його не знаєте.
Мій чоловік знає?
Я йому ще не сказала.
Он як?
Я хочу, щоб ви
були нашими сватами.
Сватами?
Я знаю, що ви підозрювали мене.
Дивно виправдовуватися перед вами,
та я не могла просто піти,
не розвіявши підозр.
Кажете, одружуєтесь?
Це правда?
Ви мені не вірите?
Я прошу вас стати сватами, щоб ми могли вирішити усі непорозуміння.
Я думала,
що мій чоловік зустрічається з вами.
Я помилялась?
Так.
Якщо кажете, що не з вами,
тоді з ким?
Ми ніби в детективі.
Так.
Прошу, спитайте про це свого чоловіка.
Чи справді в нього хтось є?
Я вдома.
З поверненням.
Ти не забрала газету.
Ти знову пізно.
Гей.
Він валявся на підлозі.
- Можеш покласти на стіл? - Так.
Де ти був?
Зі своєю коханкою?
Як її звати? Яка вона?
- Годі. - Я знаю, що вона в тебе є.
- Хоча б ім'я скажи. - Послухай...
У мене всі думки про це. Я сьогодні вкрала продукти в магазині.
Вкрала? Ти?
Я не помітила, як поклала консервовані фрукти в сумку.
Ананаси і персики.
В якому магазині?
«Хібарі».
Мене допитали двоє працівників.
Я сказала, що у мого чоловіка коханка
і що я не можу сидіти вдома, коли він спізнюється, і мені пробачили.
- У мене нема коханки. - Брехун!
Попроси Кацумата-сана пошпигувати за мною.
Я не люблю дошукуватися.
Вона була в нас.
«Вона?»
Хто?
А ти як думаєш?
Я тебе питаю.
У тебе стільки жінок, що ти вгадати не можеш?
Боже, що ти кажеш?
Кейко Акагі.
І? Чого вона хотіла?
Сакіко!
Медсестра сказала, ти тут.
Усе гаразд?
Я скоїла дурість.
Я не знаю, що робити.
Навіщо я розкрила свої почуття...
якомусь незнайомцю?
Навіщо дала свою руку і пішла за ним?
Сама не розумію.
Я переконала себе, що мала на те причину.
Коли ви прийшли того дня,
я поводилася як завжди.
Але насправді...
я почувалася розбитою
і хотіла ридати.
Я намагалася бути хорошою дружиною.
Та мене бісило, що він лежить як труп.
«Оце і все, що ти можеш?»
«Про це ти мріяв?»
Мені хотілося йому це сказати.
«Я взагалі-то злюся».
Але це все
лише виправдання.
В душі,
емоційно
і фізично
я голодувала.
Не треба про це говорити.
Я розберусь.
Що?
Сакі-чян, ти не одна.
Після цього ви маєте зникнути.
Так, я розумію.
Га? Хто ви?
- Вибачте... - Ні.
- Послухайте, що вона скаже. - Стійте...
Що ви робите? Відпустіть.
Не бійтеся.
Він був чемпіоном раніше.
Зараз він живий труп.
Ні.
Моя сестра
гладить його руки і розмовляє з ним веселим голосом,
як раніше.
У надії, що він відповість!
- Подивіться. - Ні, я...
Якщо воно усміхнеться,
це значитиме, що він поворушив ногою.
Мені сестра це сказала.
Було б легше, якби він помер.
Вона б погорювала і згодом почала нове життя.
Але він живий.
І може прожити ще три–п'ять років.
Думаєте, це легко?
Якби я гуляла вночі по місту
і гарний чоловік взяв мене за руку,
я б теж...
я б теж пішла з ним.
Хочете шантажувати — шантажуйте когось щасливого!
Хочете грошей — вимагайте їх у того, хто їх має!
Як ви можете давити на людину, яка так страждає
і постійно плаче?
Ви мерзотник!
Такі-чян!
Ой, мама тримала руку вище, коли солила.
- Так? - Ні, дивись.
Отак.
Та ні. Отак.
Га? Хіба?
Сидячи.
Сакіко, допоможи нам.
Не можу, в мене руки свербітимуть.
Ясно. Гаразд.
Я б додала більше ламінарії.
- Можна. - Одну?
- Так. - Добре.
- Я приніс вам чай. - Дякую.
- Ось. - Ще три.
Три?
- Такі-чян. - Га?
Відпочинь трохи.
Ти живіть напружуєш.
Не турбуйся. Рух — це життя.
За формою схоже на хлопчика.
Що ти можеш бачити крізь кімоно?
У тебе на обличчі написано, що буде хлопчик.
Це все дурниці.
- Чай. - О.
Дякую.
Ти схожа на свою матір.
Та ну. Це все через кімоно.
На.
- Воно мамине. - Я теж так думаю.
Як би сказати?
- Ти схожа на... - Домогосподарку.
- Сакіко! - Це Цунако сказала!
Яка різниця? Головне, що ти щаслива.
Певна, Кацумата-сан дбає про тебе.
Так.
Він готує мені сніданки і вечері.
Повтори, щоб мій чоловік почув!
Так, але чоловіки стають дбайливими, лише коли відчувають провину.
Це правда?
Ні, я не такий.
Кацумата-сан хороший.
Він не стане купляти куртку.
Чи приносити суші.
Слухаю. Привіт.
Як ти? Все добре?
Так.
Ну що, додавати капусту?
- Треба більше солі. - Більше?
Недосолиш, і вона пропаде.
Я не можу зрозуміти, дружать вони чи ні.
Що? А...
Такіко, не так.
Вони асури.
Що?
Жінки-асури.
Асури?
Асури — це індійські божества.
Ззовні вони здаються доброчесними.
Але у них гострі язики.
- Ви щось сказали? - Ви щось сказали?
- Ні. - Ні.
- Га? - Ми мовчали.
- Сказав, ми асури. - Так.
- Це хто? - Божества.
- Дурня. - Обережніше.
Так?
- Що? - Хочете щось сказати?
Вони нас брудом обливають!
Мамо!
Обличчя усміхається.
Дивіться!
Бачите?
Усміхається!
- Усміхається! - Хіде-чян!
Слава богу!
Хіде усміхнувся!
Ви красуня.
Дуже дякую.
Кейко-чян! Вітаю!
Ти богиня!
А тепер молодята
візьмуть вогонь кохання
і запалять свічки на столах.
Щодо нашої розмови.
Про твою коханку.
Я тобі не вірю.
Переклад субтитрів: Дмитро Білоус