Jí si nevšímej. Udělej to.
Je to jen kojenec.
Vždyť ani nepláče. Jaké dítě je tak tiché? Jen se podívej.
Vidíš? Míšenec. Je to sotva člověk. Zabít ho je milosrdné. Tak už to udělej.
Nemůžu.
Zbabělče. Udělám to.
Ne!
Vezmi si ho. Vezmi to ďábelské dítě a běž!
MODROOKÝ SAMURAJ
Slez z mého mistra! Co jsi mu udělal?
Já mu nic neudělal! To Tesáci.
To ne, mistře.
Nesahej na něj.
Nahoře je svatyně. Tam bude v bezpečí.
Ne, Mizu! Nikdo tě nesmí vidět. Přijdou si pro tebe. Jestli se ty dveře otevřou,
zemřeme.
Mrtví? Který ze Čtyř tesáků je mrtvý?
Všichni. Všichni čtyři.
Koukej ten problém vyřešit.
To má být rozkaz?
Na tuhle chvíli jsem čekal deset let. Deset let jsem plánoval, jak převzít plnou
vládu nad šógunátem. Mám to na dosah. Na posteli, půlky roztažené a čeká.
A ty chceš, abych věnoval pozornost nějakému znetvořenému míšenci, který to
umí s mečem. Tak buď tak laskav můj drahý příteli, můj důvěryhodný a mně naprosto
rovný kolego, má pravá ruko a nohy na zemi, nejmilejší srdce, prokaž trochu
zápalu pro náš záměr a udělej to sakra sám.
Připrav nám čajový obřad.
Teď vaříš polévku?
Medicínu. Uzdraví ho.
To doufej. Jestli zemře, zemřeš i ty.
To je jed. Sněhovka. Jedno sousto. Dvě sousta.
Vypij to. Vidíš? Jsem užitečný.
Sotva stojíš, natož abys dlouho držel meč.
Nezabil jsem tě, i když jsem mohl využít tvé slabosti. Teď to polož a posaď se. Už
jsem skoro hotov.
Je to smlouva na souboj. Odvetu, kterou mi dlužíš. Oznámenou, legální a se svědky.
Zbývá už jen datum. Kolik dní potřebuješ, aby ses zotavil na svou smrt?
Sotva jsi přežil náš poslední boj.
To nebyl žádný boj. Nejsi zdaleka na mé úrovni.
Pěkné vlasy.
Minule jsem byl úplně namol. Slavil jsem své zasnoubení.
-To ti blahopřeji. -Které je teď zrušené. Stál jsi mě
postavení i moji čest. Získám je zpět, až se vrátím s tvou mrtvolou. Jak dlouho?
Dva dny.
Dobrá, tak tři.
Jestli mě chceš zabít, měl jsi udeřit, když jsi mohl. Čas zabít nepřítele je,
když můžeš.
V tom by nebyl kousek cti.
Ty nechceš pomstu, chceš oslavu. Až najdu muže, kterého chci zabít, věř, že nebudu
ztrácet ani vteřinu slavením.
Pak vůbec nejsi samuraj. Pořád jsi jen toulavý pes, co žere mé smetí. Tři dny.
Další medicína.
První ti snížila horečku.
Tahle urychlí uzdravení a vrátí ti sílu. Je tam zelenina, tresčí játra, bylinky.
Zlomená čepel mistra Heidžiho mu docela sedí.
„Jelikož věřím, že jste čestný muž, doufám, že si totéž myslíte o mně. Když
půjdete s mým mužem Okijamou, zavede vás na neutrální místo, kde se můžeme v
bezpečí sejít na čaj. Přijměte prosím tento dar jako srdečný projev muže, který
se s vámi přeje setkat. Heidži Šindó.“
Počkej! Kam to jdeš?
Na čaj.
Žádný nebude. To přece víš, ne? Láká tě do pasti.
Potřebuju tě živého! Máme dohodu, pamatuješ? Zabít tě mohu jen já.
Vpravo! Vlevo! Hyjé, koníku!
Není možné, aby to bylo něco jiného než hanebná past.
Bude tam Heidži Šindó. Dovede mě k muži, kterého se chystám zabít. Pomsta totiž
neotálí.
Je chladno.
Vážně?
Nejsi zvyklá na cestování. Ani na zimu. Aby ti bylo teplo, musíš mít zásoby.
Mám čaj a peníze. Je jich dost pro všechny.
Cesty jsou plné nebezpečí, dítě. Když se teď vrátíme, otec se nedozví, že jsi
odešla. Můžeš v klidu odcestovat do Eda.
V Edu čeká nebezpečí. Mám plán, jak se mu vyhnout. Otec mě pošle na svatbu už za
čtyři dny. To jsou dva dny na to, abych našla Taigena, den na souboj s tím
démonickým samurajem a den na cestu zpět s navrácenou ctí.
Pamatuji si případ z doby, kdy jsem byl mladým rádcem. Jeden šílený mnich chodil a
osvobozoval prasata v domnění, že je zachraňuje před tím, aby skončila na
talíři. Prasata utíkala do lesa a kvičela šokem ze svobody. Většinu nakonec
roztrhali hladoví vlci, zbytek zemřel hlady. A vesničané tu zimu hladověli.
Proč mě muži přirovnávají k prasatům?
Chci tím jen říct, že každý muž i dívka má na výběr jen z několika málo cest. Bojuj
v rámci svých možností, ne proti nim.
Nejsem tu proto, abych se poučila.
Banditi. Teď dostaneš lekci. Napočítej do desíti, vylez oknem. A uteč.
Pánové, zastavit nás nebylo moudré rozhodnutí. Ujišťuji vás, že vaše
očekávání nestojí za vaše úsilí.
Vezměte si mou tašku a běžte. Nemám nic cenného. Jen rýžové kuličky a čaj na
cestu.
Něco bych sněd.
Už je to dlouho, co jsem někoho zabil. Zajímalo by mě, jestli to ještě umím.
Ty krásné nohy jsou rychlé. Ale mně neutečou.
Máš štěstí, že nejsem muž.
Druhou botu, princezno.
-Jsi… -Jsem v pořádku.
Jak jsi to říkával? Když tě jeden bůh opustí, jiný ti pomůže.
Příteli, mohl byste nás odvézt do Kjóta?
Do Kjóta ne! Do Mihonoseki, na pobřeží. Musím to stihnout do rána.
Zaplatím.
Posypali Buddhu bílými květy a tyto květy se vršily do výšky hory Sumeru.
Poprvé jsem horu viděl, až když jsem ve dvanácti utekl z domova, kde byly jen
útesy a lodě. Rybí vnitřnosti a mozky. Vzpomínáš si na Kohamu?
Proč bys měl? Radši bych zapomněl.
Život mého otce stál na tom, kolik ryb chytil do sítě před východem slunce. Když
jich bylo dost, mohl pít. Když ne, tak mě mlátil. Na jeho pěstech jsem cítil pach
tresky. I u jeho smrtelné postele.
Osmdesát čtyři tisíc cest k pravdě. Pro mě byly jen dvě. Síť nebo meč. Mohl jsem se
stát svým otcem, nebo jsem se mohl vymanit ze sítě. A mohl jsem zapomenout na
Kohamu.
Pamatuji si na ni.
Potřebuje zbraň asi tak jako ty ruce k močení. Může tě překousnout vejpůl, až
budeš spát.
Do dna, mistře.
A teď budeme odpočívat a čekat, až nás přepadnou. Možná budeme mít štěstí a zítra
se sejdeme s Hejdžim Šindem na čaj. Jenže tam žádný nebude. Bude tam armáda vojáků,
kteří tě rozkrájí na malé kousky, a s těmi nemůžu bojovat.
Jestli chceš, můžu tě zabít hned.
Proč mě necháš jet s tebou? Pomsta neotálí. Potřebuješ mě, protože jsi slabý.
Pořád jsi podvyživené dítě ulice.
Můžu tě porazit, čímkoliv budeš chtít. Kopím, kamenem…
Mistře! Stehy.
Přijdou si pro tebe.
Jestli se ty dveře otevřou, zemřeme.
Děti ve vesnici se strašily příběhy o vás. O chýši na konci lesa, kde žil malý
netvor s matkou děvkou.
Neodvažovali jsme k ní jít. Až jednoho dne zmizela.
Ukázal jsi jim tvář? Přijdou zlí muži. Vždycky přijdou.
Pak z tebe byla pouliční krysa, žijící z našich zbytků.
Mizu! Mizu!
Bod pro tebe.
Dojdu si pro jehlu a nit.
Víš, vybral sis divného mistra, ale staráš se o něj dobře. Víš ty co? Až ho zabiju,
budeš pracovat pro mě.
Ale nemůžeš být můj učeň. Podívej se na sebe. Napůl mrzák, napůl hlupák. Ale
určitě ti najdu místo v kuchyni.
Nemůžu pro tebe pracovat.
Já jsem vždy chtěl vynikat. Každou ušetřenou minci jsem dal do saisenové
truhly s modlitbou.
Myslíš, že můžeš vyniknout?
Jak se říká, světem vedou čtyři cesty. Cesta zemědělce, řemeslníka, obchodníka a
válečníka. Každá z nich může vést k velikosti.
Bylo mi jedno která, hlavně když ji najdu. Myslel jsem, že mám aspoň
vynikající nudle.
Ale teď jsem teprve viděl, jak velikost vypadá, a vím, že se jí nemůžu dotknout o
nic víc, než spolknout slunce. Ale můžu pomáhat. Můžu pomáhat velikánovi.
Co? Já jsem velikán!
Ne, ne. Díky. Do téhle pasti nepůjdeme.
Tudy za Heidžim Šindem?
Pak jdu tudy.
Co myslíš, že děláš?
Jsem jediný, kdo má právo ho zabít. Takže jestli jde vstříc jisté smrti, musím
zabránit tomu, aby se on a smrt příliš spřátelili. Je to jasné?
Stát.
Ty mluvíš?
Zajdeme si na čaj. Bude to zábava.
Tady to končí. Připrav se.
Buďte zdrávi!
Zrovna jsem dostal chuť na čaj.
Stejně je to past.
Akemi. Akemi! Je čas jít.
Tohle není Mihonoseki. Nejsme ani blízko. Zavezls nás dál, než jsme začali!
Hyjé! Tak to abyste vyrazili!
Vždyť dostal zaplaceno!
Tomu se říká někoho vskutku převézt.
Jsme den chůze na opačnou stranu.
Dva.
Co budeme dělat? Nemáme peníze ani způsob dopravy. Umrznu tady v šatech umazanejch
hovnama. Kéž bychom byli doma.
Tohle nás tam dostane.
Měl jsi to celou dobu? Věděls, že takhle skončíme? Že to vzdám?
Dítě, kdo tě naučil malovat, číst, prát, tančit? Já tě znám.
Jsi jako orchidej, krásná a výjimečná, ale nevhodná do mrazu i tepla. A
zdráhající se konečně rozkvést v rozum. Teď jsi ho naštěstí našla. Pojďme si
najmout koně a jet domů.
-Ještě můžu najít Taigena. -Vsadila jsi na Taigena a prohrála. Teď
musíme zajistit druhou nejlepší možnost, a ta je v Edu. V náručí šógunova syna.
Nepřivedl bych tvého otce na námluvy, kdybych nevěřil, že je to pro tebe
nejlepší.
Ty, ty jsi přivedl šógunova muže?
Takový je svět. Dává ženám pevně daný počet cest. Slušná manželka nebo neslušná
děvka. Nediv se. Ty už přeci nejsi dítě. Musíš vidět věci, jak jsou. Ano, vybral
jsem ti cestu.
Prodal jsi mě synovi bohatého muže. Jak se to liší od děvky?
V krčmě, jako je tahle, právě teď sedí kuplíři a obchodníci s masem, kteří jezdí
od vesnice k vesnici, aby si koupili dívky, a také je kupují. Prodávají je
vlastní rodiny. Zeptej se jich, jestli je to jiné.
Jako žena toho správného muže můžeš najít štěstí. Dokonce i nesprávného. Kousek po
kousku, chce to čas.
Teprve teď zjišťuji, žes ve mně nikdy nevěřil.
Akemi. Akemi!
Ty nohy nebyly určeny na cesty. Tak měkké jako čerstvé tofu.
Akemi. Co to má být?
Ty starý kozle! Zapomeň na mně! Nemůžeš si mě dovolit.
Mí fanoušci mě následují všude. Odešla jsem z nejlepšího nevěstince v Šimbaře,
abych si našla práci někde, kde si zaslouží můj talent.
Za tebe bych dostal astronomickou cenu! Kuplířem jsem celý život. Spousta dívek si
hraje na princezny, ty bys jí mohla být. Nikdy jsem neprodal ani z poloviny tak
elegantní dívku jako ty.
No, to nikdo. Moje hra na koto jednou přivedla celou místnost samurajů k
orgasmu. Nemusela jsem ani zdvihnout lem.
To by stačilo. Akemi, pojď se mnou.
Vezmi svého seschlého ptáka a běž brečet pro jinou. Tahle je teď v Gorově péči.
Říkala jsi, že teď nemáš smlouvu?
Můj poslední zaměstnavatel mě chtěl prodat muži, který by na mě jistě vztáhl
ruku. Řekl mi, že žena nemá jinou možnost než přijmout svůj osud.
Ale já vím, že je i jiná cesta. Kterou si vyberu sama. Slyšela jsem o pěkném salonu
v Mihonoseki.
Děvče, máš to štěstí! Potřebuješ někoho, kdo za tebe bude vyjednávat, zajistí ti
nejlepší cenu! Goro zná všechny nejlepší nevěstince od Kjóta po Edo nebo
Mihonoseki, chceš-li. Za den jsme tam!
Vezmi si mého koně, prosím. Musím se držet ve formě.
Akemi, netušíš, co tě čeká.
Viděl jsem dost šermířů na to, abych věděl, že se jím nikdy nestanu. Zaměřuji
se na jiná umění. Obchod. Čaje. Ta konvice je v klanu Šindó tři sta let.
Mistrovská práce.
Nemáme tu tajemství.
Měl jsi být sám. Chápu. Čekal jsi útok. Mám tu jen malý nůž na krájení koláčků.
Máme své meče.
Možná mám pět set lučištníků ukrytých v okolních skalách.
Jsi Hejdži Šindó. Obchodník s lidmi, opiem a zbraněmi. Prostředník nelegálních
obchodů ze západu.
Ano, hledal jsi mě.
Spíš muže, kterého znáš.
Znám velkou spoustu mužů.
Bílého muže.
V Japonsku žádní běloši nejsou. Je to zákon. Ten by nikdo neporušil.
Abijah Fauler.
Abijah Fowler. Tak se jmenuje.
V jaké záležitosti ho hledáte?
V Japonsku byli jen tři bílí muži, když jsem se narodil. A všechny tři zabiju.
Když ses narodil, byli tu čtyři bílí muži.
Teď jsou jen tři.
S Fowlerem máme společné zájmy. Dlouhodobé obchody.
Vaše obchody nejsou důležité.
Nedokážeš předstírat starost o svého hostitele?
Dívám se, ale nevidím tě.
Chceš mi zabít partnera a tomu musím zabránit. Poslal jsem Čtyři tesáky.
Tesáky jsem zabil.
To dokazuje, že jsi neobyčejně zdatný. Mohu dál najímat další a další drahé
zabijáky a ty je můžeš dál zabíjet, což nás bude stát peníze a tebe čas. To
neprospívá nikomu. Ale máš štěstí. Jsem moudrý, zkušený. Vím, že některé problémy
se zabít nedají.
Nabídka?
A velmi velkorysá. Padesát tisíc ryo.
A jmenujeme tě novým pánem léna Sendai, bohatého na dřevo, saké a hedvábí.
Současný pán je zhýralec. Šógun jmenuje nástupce na naši žádost. Většinu věcí dělá
na naši žádost. Dopisy jsou připravené.
Pán Mizu ze Sendai. Proč ne?
Na oplátku bys musel nabídnout ujištění, že zanecháš všech zlých úmyslů vůči mně. I
Fowlerovi.
Ujištění?
Takovou malou věc. Nejde o nic velkého. Pravý palec. Vezmu si ho jako příslib
toho, že proti nám už nikdy netasíš svůj meč.
Tvůj nůž neřeže jen koláčky.
Není to nic ostudného. Řada nejmocnějších pánů má důvod nosit dlouhý
rukáv.
Tak počkat, počkat. Nejdřív dlužíš boj mně. Mně!
Co myslíš, že dělají?
Vaříš?
Tak vař.
Odmítám. Nemám zájem o peníze ani o moc. Nemám zájem být šťastný. Jen uspokojený.
Ty jsi to čekal.
Opravdu?
Obchod je pro tebe uměním. Připravil ses na to. Útokem nebo druhou nabídkou. Možná
ne tak hezkou.
Smím se zeptat, jak se chceš dostat k Fowlerovi na jeho ostrovní hrad?
Hlavní branou.
To by udělal.
Neudělal. Jako běloch je Fowler tolerován jen dokud je neviditelný.
Fawlerův hrad je nedobytný. Aby ses k němu dostal, musel bys překonat bouřlivé vody.
Osm pater do jeho komnaty na vrcholu, každé s jinou vlastní charakteristickou
obranou.
A žádná brána tam není. Obrana je totiž bezchybná. Pokud zaútočíš, zemřeš dřív,
než ho spatříš. Ledaže by ti někdo pomohl.
Obchod?
Osobní. Ty chceš Fawlera, já s ním chci ukončit spolupráci. Můžu tě dostat do
hradu.
Jak?
Sud na saké. Chceš, aby do něj vlezl?
Cesta bude dlouhá a strašná. Ale až se po tomto nevydařeném vyjednávání vrátím na
hrad s deseti sudy saké, které jsem cestou nakoupil, budou uloženy do
spižírny.
Snad neuvažuješ o tom, že bys tam vlezl?
Každá cesta, která mě k němu dovede, je dobrá.
Ta horečka ti musela zavařit mozek. To není sud, je to rakev! Nejspíš má místnost
plnou sudů s mrtvými, scvrklými, hloupými nepřáteli.
Mám otázky.
Prosím.
Jak mám věřit, že mě tam nenecháš umřít?
Srovnej složitost toho plánu se snadnou léčkou, kterou jsi očekával.
Proč ho chceš zabít, když tě dělá tak bohatým, že mě můžeš uplatit padesáti
tisíci ryo?
Mé důvody jsou tajné. Ne. Vlastně nejsou. Dvacet let toho obličeje, toho
smradu. Nenávidím ho. Strašně ho nenávidím.
Proč to saké tak smrdí?
Chce umřít v dobrém sudu.
To je levné saké, podávané prostitutkám. Jestli chceš, mám tu sud svého oblíbeného
saké. Je velmi suché.
Taky mám otázku. Řekněme, že překoná všechny překážky a vykuchá toho bělocha.
Jak se pak dostane z hradu?
Můžu ti zaručit život, do chvíle, kdy tvůj meč setne hlavu Abijaha Fawlera. Tím naše
dohoda končí. Hodně štěstí při útěku.
Poslední otázka. Ta květina. Kdo ji uřízl?
Ten řez je dokonalý. Takový mohl udělat jen mistr. Nemohl jsi to být ty.
Dost otázek. Vlez si do sudu.
Co se stane když odmítnu?
To nemůžeš. Vylíčil jsem naši situaci pravdivě, až na jeden bod. Nejsem tu sám.
Na okolních útesech je pět set mých nejlepších lučištníků. Můj malý žertík
předtím nebyl žert.
Takže je to past. Vidíš!
Pokud odmítneš vlézt do sudu, upustím tuto stuhu, což je signál lučištníkům, aby
šípy zakryli slunce, a ty zemřeš, kde stojíš. A Fawler bude žít. Jak ho znám,
nejspíš navždy.
-Tak vlez dovnitř. -Ne, nesmíš tam vlézt.
Žádní lučištníci tu nejsou.
Mlč už! Nemáš na výběr. Vlez dovnitř! Vlez dovnitř, nebo zemřeš!
Na chvíli jsem myslel, že mu věříš. Nikdo tady není.
Obcuješ s ďáblem.
Tak nakonec nelhal.
Napínají. Počítej!
Jedna, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm.
Zlé znamení.
Napínají. Dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm.
Dva, tři, čtyři
Sněhovka.
Pět, šest, sedm, osm.
Odsud se nedostanem. Jsme v pasti. Dva, tři…
Přestaň odpočítávat naši smrt. K čertu s tím. Drž mě nad hlavou a uteč. Nemusíme tu
zemřít oba.
Ringo!
Užitečný.
Příteli! Nějaká velikost v tobě je. Cos udělal tomu obrovi?
Tvá práce se štítem… To bylo…
Tvé načasování. Jsi velmi zdatný. Zlomená čepel ti padne do ruky.
No, ta je tvoje. Vyhrál jsi ji.
Nezamýšlel jsi, že tam vlezeš.
Muži jako on tak rádi mluví, že ti řeknou, i jak je zničit.
Řekl ti, jak se dostat do hradu! Jak? Co to bylo? Ten květ?
Levné saké.
Prostitutky!
Je, škoda, že je náš souboj už zítra. Musím tě zabít, než se stihneš pomstít.
Ten člověk, to nebyl člověk. Ale démon. Oči prázdné. Jako ty tvoje.
Nic ho nezastaví. Až přijde. Stane na tomhle místě a podřízne ti hrdlo.
Bude se dívat, jak umíráš.
Tvé šermířské umění si zaslouží soustředěného protivníka v plné síle.
Obojí ti budu moci poskytnout, až splním svůj úkol.
Setkáme se druhého podzimního dne ve svatyni na souboj, který si zasloužíš.
Díky.
Jako záruku prosím přijmi tento meč, který ti tak padne do ruky.
Chci o tom tvém démonovi vědět vše, co víš.
Znám jen jeho jméno. Mizu. Ale někdo ví víc. A ten nám řekne všechno.