Hallo?
Hallo, der inne.
Vær så snill. Hjelp oss.
Jeg har døende, eller… Kanskje de alt er døde.
Jeg er for redd til å se, men jeg vil redde dem,
selv om jeg er kjempesint på en av dem.
Jeg tror du kjenner ham.
Vær så snill! Jeg har gått i dagevis, og skurker er etter oss,
og jeg vet ikke hvor jeg skal dra.
Hva skal jeg gjøre?
Mizu.
Kom inn.
Buret mitt.
Så mange år.
Det tok dem en evighet å bygge en skikkelig do.
Gjorde shogunen usigelig rik, og jeg måtte bare gjemme meg.
Jeg spant så mye gull der inne.
Knullet 10 000 ganger.
Jeg vil aldri se det igjen.
Adieu!
Vårreisen vår til Edo.
Du lovte at vi ikke skulle kjede oss.
Det skal vi ikke.
Hver kveld, en delikatesse.
Fint at du har fått matlysten tilbake.
Du mistet en arm, ikke pikken din.
Vi burde gi beskjed om når våpnene kommer.
Vennene våre er nervøse.
La dem være nervøse.
Når de slutter å uroe seg, slutter de å tro de trenger oss.
Men du vet når.
Hva er planlagt for i kveld?
Det er noe nytt.
Tilfredsstillelse som alltid,
madam Kaji.
Alltid en glede å tjene deg.
Ha en trygg reise til Edo.
Heiji Shindo, du lovet, du leverte.
Hvert stopp en overraskelse og en glede.
Jeg liker å tro at vi får styrke fra nytelse.
Men hæren vår er ingenting uten våpen.
Du bekymrer deg som en gammel dame.
Jeg bekymrer meg som en som skal gå i krig med hele shogunatet.
Våpnene blir smuglet inn
på fiskebåter om to dager.
Smart.
Hæren vår vil ta slottet,
og jeg skal personlig henrette
shogunen og hele Itoh-klanen
under Eldrerådet på vårfestivalen.
Så kan lordene velge.
Dø med ham eller bøye seg for marionetten min,
som vil ta imot ordre fra meg!
Jeg sa ikke stopp.
Forsendelsen kommer om to dager.
Gjennomsøk alle havner og fiskegarder. Gjennomsøk alle båter.
Åpne alle kasser. Bestikk enhver mann for enhver pris.
Vi må få tak i våpnene før Fowler.
Når du har sikret dem, blir det mitt privilegium å drepe Fowler.
"Den mannen ville vært en pest for Japan. Han kan ikke dele makt."
Finn de våpnene før de når Edo.
Bring dem til meg. Nå.
Bryllupet ditt er under vårfestivalen.
Timingen kunne ikke vært mer perfekt om jeg planla det selv.
Alle lordene har gitt oss sitt beste.
Finn et smil.
Hva kan du ønske deg som ikke er her?
Å ikke tvinges til å gifte meg med en tyrann jeg ikke kjenner.
Jeg vil forlate Edo.
Datter.
Når i hele livet ditt har du ikke fått det du ville?
Da du svertet tennene mine?
Bare stol på meg.
Hallo, venn.
Hvor lenge har du vært der?
For lenge. Det er vår ute.
En så liten fugl fanget i flukt.
Du er født til å drepe.
Du så noe vakkert, og din første tanke var å drepe det.
Du er så grusom som de sier.
Ingenting å si til ditt forsvar?
Du er modig som snakker så direkte til den unge herren.
Modig er uklokt.
En kone burde være som tofu. Ubemerket, fargeløs og kjedelig.
Han er så fæl som de sier. Han snakker ikke med meg.
Den unge herren snakker ikke med noen kvinne. Lady Itohs regel.
Hans første kone ønsker hun fulgte den.
-Hva skjedde med henne? -Hun dro tilbake til familien.
I en urne.
Han er like nådeløs i senga som i kamp.
Din forlovedes favorittstilling?
Med en obi rundt halsen hennes.
Akemi! Himmel, barn.
Kom deg vekk fra vinduet.
Er dette ambisjonen din nå? Døden?
Er det en annen utvei?
Det er vinduet eller kniven. Eller å vente på en obi.
Spar deg bekymringene, Seki. Dessverre mangler jeg mot.
Gå vekk.
Jeg trenger ikke dine råd om ekteskap eller kjærlighet
eller hva du nå tror du er ekspert på i dag.
Jeg har aldri forstått noe om kjærlighet,
eller krig, politikk eller kunst,
eller noe jeg skulle forstå.
Jeg var en elendig kriger.
Det eneste jeg har kunnet noe om, er deg.
Her. En gave fra meg.
Et go-sett? Vi sluttet å spille da jeg var tolv.
Hvorfor?
Fordi jeg slo deg hver gang.
Hvorfor?
Fordi du lærte.
Du er fast bestemt på å hate meg,
når det du hater, er å være noen andres eiendom.
-Kvinner bør ikke være eiendom. -Men det er de.
Og i morgen går du fra din far til herr Takayoshi.
Jeg har alltid visst denne dagen ville komme.
Siden moren din døde,
har jeg prøvd, med den tiden jeg hadde,
å gjøre deg klar til verden som den er,
ikke som du vil at den skal være.
Uten at faren din visste det,
ofte uten at du visste det.
Tror du at du snek deg inn på biblioteket for å lese alle de årene?
Hvorfor tror du at du ville det?
Om du vet det eller ei,
er du rustet til å gjøre mer enn å overleve her.
Du kan lykkes.
Utvid territoriet ditt.
Finn sårbarhetene. Fang.
Vinn.
Du lærte.
Du kan slutte å leke moren min.
Etter i morgen er jeg aldri ditt ansvar igjen.
Skyld på meg om du må.
Hat meg.
Jeg var ikke en bedre mor enn kriger.
Jeg likte jobben bedre.
Noen er våken.
Si fra om Taigen våkner.
Takket være lærlingen din, døde du ikke.
Sjelen din er sta.
Jeg er ikke Mizus lærling.
Vil Taigen overleve?
Sjelen hans er også sta.
Hvordan kan jeg hjelpe, mester?
Jeg vasket klærne. Du så ikke at de var skitne.
De vil se mye finere ut nå. Og hvite.
Visste du at de er hvite?
Den legendariske mester Eiji må ha rent, hvitt undertøy.
Særlig om han skal trene meg.
Du kan hjelpe meg ved å gi meg stillhet.
Pappa elsket også stillhet.
Du lever.
Alt gjør vondt.
Det er et godt tegn.
Salt og fiskeinnvoller.
Kohama?
I nærheten.
Dette er mester Eijis smie.
Så det var hit du forsvant for alle de årene siden.
Det var her du trente.
Ingen i byen brydde seg om jeg sultet eller døde.
Han tok imot meg.
Hvil deg. Jeg kommer tilbake.
Vent. Du må la meg takke deg for at du reddet meg.
Det er tungt nok å innrømme at du gjorde det.
Du skylder meg ingenting.
Lady Itoh håpet en tur ville lette frøkenens humør.
Se på trærne.
Som om de blomstret spesielt til bryllupet.
Selv de prostituerte jobber natt og dag.
Stopp! Stopp her.
Du er langt hjemmefra.
Ja, madam Kaji.
Det er meg. Eller må jeg resitere renga?
Akemi?
Akemi! Du har konetenner.
Alle betalende kunder i landet er i Edo for vårfestivalen
og et overdådig kongelig bryllup. Vi leide rom i et tehus her i Yoshiwara.
Vi jobbet hele veien hit.
Knullet oss gjennom alle Nakasendos 69 stasjoner.
Men hvorfor er du her? Og med shogunens våpenskjold?
Det overdådige kongelige bryllupet er visst mitt.
Vent. Er det bryllupet ditt bryllup?
Hun er en ekte prinsesse.
Selvsagt er hun det. Hun bor sikkert i et slott.
Jeg er i en snare, omgitt av slanger.
Jeg kan bytte liv med deg her og nå.
Vi har betjent de svette skrittene til alle mennene her
for å hylle din nye familie.
Du må bare betjene ett, og det er nyvasket.
Du forstår ikke.
At han er et beist? Han er svak.
Han er en mann. Alle menn er svake.
De som oppfører seg dyrisk, er svakest.
De penetrerer kvinner og tror det gjør dem mektige.
Men pikkene deres er skjøre.
Sårbare. Du så det selv.
De vil ha bleie, ris og bryst,
så sprader de i vei som om de har beseiret en hær.
Gi næring til hans svakhet.
Vær hans styrke,
så vil han tilbe deg.
Jeg vet ikke om jeg kan.
Slutt å løpe til og fra menn,
bestem deg for hva du vil ha for din egen jævla del.
Jeg vil ha kontroll over mitt liv.
Så ta kontroll over hans,
prinsesse.
Stakkars.
Den hvite mannen dreper henne med resten av dem.
-Jeg vil ikke være en byrde for deg lenge. -Du hadde en plass her en gang.
Jeg har ingen plass før jeg har fått min hevn.
Og da trenger jeg sverdet mitt.
Kan du sette dem sammen?
Nei.
Ødelagt er ødelagt.
Da må det smeltes om og smis på nytt.
Sverdet ditt knakk fordi blandingen var feil.
Den var perfekt.
Den var for ren.
Metallet ditt vil blandes med nytt stål.
Har du stål til meg?
Nei.
Så gi meg et sverd.
Nei.
Ilden i deg raser utenfor kontroll.
Jeg er ikke barnet du kjente.
Nei.
Det barnet ville se deg og løpe.
Det barnet forsto betydningen av et sverd,
linjen som skiller liv og død.
Jeg har ikke noe stål til deg.
Da lager jeg mitt eget.
Mizu!
Hvordan visste du at jeg var her?
Verktøyene du bruker i stedet for hendene,
hvem laget dem?
Jeg.
Hvorfor?
-For å være nyttig. -Er det alt?
Jeg vil bli en samurai. Jeg vil bli stor.
De fleste ler når jeg sier det.
Er det morsomt?
Samuraier trenger hender.
Gjør de?
Som en sverdmaker trenger øyne?
Hendene dine.
Et uhell eller medfødt?
Medfødt.
Øynene dine?
En brann.
Og nå hører ilden på deg.
Du jobbet hele natten. Tenkte du var sulten.
Gamle Itagakis berømte fiskedumplings.
Det eneste som er bra med Kohama.
Har aldri smakt dem.
Husker du? Jeg var bare en hund som spiste rester.
Klingen din.
Stålet ville ikke forme seg.
Hva så?
Du må gå etter den jævelen Fowler før det er for sent.
"Sverdet er samuraiens sjel."
Nei, det er det de sier til førsteårsstudenter i dojoen.
Du er god. Kanskje bedre enn meg.
Og ingen er bedre enn meg.
Våpenet spiller ingen rolle.
Du kan slå ham med en hammer.
Her. Reis deg.
Mester Eiji vil mislike at du flytter ting.
Jeg har altfor vondt til å sparre.
Tror du at du kan ta meg to ganger?
Beklager.
Ikke beklag, Taigen.
Taigen?
Jeg må visst savne Akemi.
Det er noe jeg må fortelle deg.
Du får aldri se Akemi igjen.
Hva?
Hun er i Edo og gifter seg med Takayoshi Itoh.
Hvordan vet du dette?
Jeg sto der da Tokunobu-vaktene tok henne med.
Hun lette etter meg for å redde forlovelsen deres.
Og du lot dem ta henne?
Det var til hennes eget beste.
Jeg må til Edo.
Nei. Det er for farlig. Fowler planlegger å angripe Edo slott.
Hva?
Jeg så planene. Han har en hær bevæpnet med utenlandske rifler.
Han er lur og slår til under Eldrerådet.
Du har visst det hele tiden.
Shogunen er i fare. Akemi er i fare.
Hva slags samurai er du?
Jeg skal drepe Fowler.
Ikke for ære.
For hat.
Du er virkelig en demon.
Jeg drar til Edo for å advare shogunen, og så skal jeg finne deg og drepe deg.
Den største gaven jeg har fått,
var fra lady Itoh, som ga meg to sønner.
Så hvis jeg dør,
vil det ikke få noen konsekvenser for nasjonen,
bortsett fra bryet med noen bønner.
Det er med glede jeg tilbyr en plass for å feire at min andre sønn,
Takayoshi Itoh,
skal gifte seg med den eneste datteren til lord Daichi Tokunobu.
Hver av dere er her for deres beviste hengivenhet til shogunatet.
Måtte bruden være like lojal som klanene deres er mot meg.
Måtte hennes livmor være så fruktbar som åkrene deres.
Min kjære,
måltidet ditt ble laget spesielt for deg.
Kaninlever i en velouté av hestesæd.
For fruktbarhet.
Jeg håper du klarer dine plikter
som kone av en Itoh.
Du vil oppdage at jeg takler alt.
Avkjølt revehjerne for visdom.
En pottage fra fostergriseblod.
For ungdom og vitalitet.
Dette var din manns idé.
Sånn en flott gutt.
Så alt falt sammen.
Stålet ditt.
Kanskje en demon ikke kan lage stål.
Sier du det?
Verden ser meg og ser et hatefullt monster.
En onryo.
Min egen mor så det også,
og kunne ikke elske meg.
Kanskje de har rett.
Jeg lærte deg ikke opp til å bli en demon
eller et menneske.
Jeg lærte deg å bli en kunstner.
Å være kunstner er å gjøre én ting.
Se på meg.
Kan ikke slåss, veve eller drive gård.
Jeg lager sverd.
Jeg lager mat for styrke til å lage gode sverd.
Jeg studerer sutraene for å rense hjertet mitt og lage gode sverd.
Tror du hevn er en kunst?
Sverd, gryter, nudler, død.
Det er det samme for en kunstner.
Da er jeg en dårlig kunstner.
En kunstner gir alt de har til kunsten,
helheten.
Dine styrker og dine svakheter,
din kjærlighet og din skam.
Kanskje de menneskene du samlet.
Jeg lagde mine beste sverd da jeg hadde en lærling.
Jeg trodde jeg irriterte deg.
Begge deler er sant.
Det er kanskje en demon i deg, men det er mer.
Hvis du ikke inviterer hele deg,
tar demonen to stoler,
og kunsten din vil lide.
Hva gjør jeg da?
Jeg kan bare lage sverd.
Hver morgen starter jeg et bål.
Og begynner på nytt.
Som tofu klar til å bli slukt.
Herr Takayoshi sendte deg en gave.
Siden du likte middagen så godt,
ga han deg frokost og lunsj.
Liker du å plage meg? Drepe fuglen min og få meg til å spise den?
Og så gi meg to til?
Si noe. Eller er du for god til å snakke med meg?
Det var en unnskyldning
for moren min.
Jeg skjønner.
Gaven din var oppriktig.
Kan mannen min tilgi at jeg slo ham?
Mannen min trenger ikke å skamme seg for sin kone,
og han må ikke svare så fort.
Den beste læreren jeg har hatt, stammet.
Dårligere lærere lo,
men jeg visste det skyldtes at hjernen var så full av tanker
at munnen ikke holdt tritt.
Da han resiterte poesi,
ble ordene fylt med mening, og de fylte meg med ild.
Jeg var alltid fryktelig forelsket i ham.
Igjen,
kan mannen min tilgi at jeg slo ham?
Ja.
Kan mannen min resitere for meg?
Ringo.
Kjenner du til hjertesutraen?
"Kroppen er tomhet, og tomhet er kropp.
Alle ting er bare tomme."
"Ingenting er født, ingenting er ødelagt…"
Det er noen ting jeg ikke kan gjøre alene.
Jeg vil høre deg.
Kom igjen.
"Om bare for i kveld…
…la oss dele pute.
For jeg har reist langt
på mine drømmers vei for å finne virkeligheten."
Jeg gjennomsøkte alle båter og vogner på hver kyst.
Og fant ingenting.
Det finnes ingen vestlige våpen i Japan.
Jeg frykter at din hvite mann er en bedrager,
og at du vil møte din død.
Et brev?
Bare forretninger.
Avslutt forretningene. Jeg har noe å vise deg.
En skinnende ny leke.
Jeg ba om to dødsdømte menn.
De sendte fire.
Det er fint å bli respektert.
Kom igjen, da!
Gjør ditt verste.
Min tur.
På tide å teste våpnene våre.
Våpnene våre?
Jeg forstår ikke. Hvor er de?
De er her.
Jeg måtte jo modifisere designene
for å få 2000 rifler fra mitt land til ditt uten å bli oppdaget.
Mitt lands historie er en fabrikkert lidelse.
Jeg var en gutt da Tudor-familien
brente all maten opprørerne under O'Neill kunne tenkes å spise.
Vi sultet. Alle sultet.
De dødes munner var grønnfarget fra spisingen av nesler.
Man blir oppfinnsom i en hungersnød. Foreldrene mine døde tidlig.
Jeg og søsteren min fanget rotter.
Vi gikk fort tom for rotter. Matet søsteren min med blodet mitt.
Det holdt henne i live i to ekstra uker.
Jeg sov ikke på tre dager
for å beskytte liket hennes fra de sultende til bakken tinte.
Jeg skar ut nyrene hennes og begravde henne.
Fettlag på dem som på erter.
Jeg har aldri spist noe etter det uten å tenke på den tugga.
Det var det siste jeg gjorde fordi jeg måtte.
Jeg kontrollerer livet mitt nå.
Hver bit.
Mester Chiba prøvde å stjele leveransen min.
Jeg tror han ville lede kuppet uten oss.
Vil du ha tomlene hans?
Hva med soldatene hans?
De er dine soldater nå.
Vi mistet visst mannen vår på innsiden.
Du må visst gjøre Chibas jobb i slottet.
Tror du at du klarer deg?
Et sverd av dette stålet kan drepe en gud.
Du skal lage et sverd av dette som er verdig ditt formål.
Nei. Du har rett.
Jeg fortjener ikke et sverd. Ikke ennå.
Dette stålet er til deg.
Jeg må dra til Edo og drepe mannen jeg sverget å drepe.
Hvis jeg lykkes og enda er i live, kommer jeg tilbake.
Og du kan si om jeg er verdig et sverd av dette metallet
lagd av din hånd.
Beklager at jeg drar, mester Eiji.
Jeg vet du ville bli læreren min, kanskje i årevis.
Men mesteren trenger meg.
Farvel, sverdfar.
Ha det, sverdfar!
Ta tingene deres. Deres tjenester trengs ikke lenger.
Be lady Itoh slutte å legge seg oppi maten min
og selskapet mitt.
Hvem skal ta seg av deg?
Prinsessen tilkalte oss.
Dette er ikke en tilkalling,
men et forretningsforslag, madam Kaji.
Nå har jeg egne penger,
og jeg vil kjøpe kontraktene til damene dine.
Alle sammen.
Fem ganger det hver skylder deg.
På hvilke vilkår?
Ingen,
bortsett fra at hver kvinne anser seg som fri og kan dra.
Må jeg ikke bli prostituert?
Du skylder oss ikke noe.
Nei.
Men jeg har visst bestemt meg for hva jeg vil.
Og jeg trenger nye ledsagere.
Bra betalt, nye klær. Men dere må bo her.
Her? I palasset ditt?
Det er muligheter her. Men jeg har mye å lære.
Jeg trenger venner jeg stoler på.
Venner med erfaring ute i verden.
Dette er det beste som har skjedd meg.
Herregud. Jeg kan ikke tro dette.
Jeg mente det. Hvis du ikke vil bli…
Jeg var fæl mot deg,
og du tilbyr meg dette?
Vær så snill. Akemi, hør på meg.
Du må dra.
Du er i stor fare her.
Far, jeg kunne ikke gjøre annet enn å gå til deg.
Fortell ham det du fortalte meg. Kom igjen.
Det er et komplott mot shogunatet.
En hvit mann planlegger å angripe Edo slott
og drepe Shogun Itoh og hele familien hans.
Alle innenfor slottsmurene.
Han har en hær, utenlandske våpen,
samarbeidspartnere i retten.
Sa han når?
Lordenes samling.
Dere må dra nå.
Takk.
Du kan ha reddet oss alle,
inkludert datteren min.
Hvem andre vet dette?
Ingen.
Jeg kan ikke takke deg nok.
Ise.
Jeg ba deg stole på meg.
Du blir ikke gift med en grusom mann lenge.
Du er medlem av Itoh-klanen nå.
Folket vil samle seg rundt deg når shogunen og sønnene er borte,
så da går makten over til meg…
…og jeg deler den med mine nye partnere. Mange vil dø.
Du er trygg her til det er over.
Da kan du takke meg.
Nei!
Tekst: Susanne Katrine Høyersten