ЛОНДОН, 1982 РІК
Докторко Є.
Містере Евансе.
Маю сказати, я був здивований звістці від вас.
Я рада, що ви мене пам'ятаєте.
Звісно, пам'ятаю. Вас важко забути.
Я тут усього на тиждень.
Приїхала на конференцію.
З астрофізики.
Вам вдалося збігти з того пагорба?
Я знаю про вашого батька.
Поцікавився трохи.
А я знаю про вашого батька.
Ви очолили його нафтову компанію.
Ну а Мао мертвий. Я професор університету Цінхуа.
Усе міняється.
А в мене нічого не змінилося.
Я той самий, яким був у Шеньсі.
Прожив би решту життя в тій хатині,
аби врятувати підвид північно-західної бурої ластівки,
чи скористався б доступними мені ресурсами для більшого.
Аби боротися з владою,
іноді треба самому мати владу.
Я згодна.
І як саме ви боретеся з владою?
Чому ви мені написали?
«У природі ніщо не існує на самоті».
Я не знала, з ким іще поговорити.
Про що ви хотіли поговорити?
Там, на вершині пагорба...
я дещо зробила.
ПРОБЛЕМА 3 ТІЛ
Агов, мене виписали годину тому,
напиши, якщо не можеш мене забрати,
але я готовий, коли під'їдеш.
О, привіт.
Привіт.
Я думав, ти в Оксфорді.
Так.
Був там.
Тоді з поверненням.
Джек мав забрати мене десь годину тому,
але цей гад навіть не відповідає.
Усе гаразд?
Чому ти тут?
Досить. Зупиніть його.
Я мала б його зупинити.
Слухай. Ти в цьому не винна.
Певно, це та сама жінка, так?
Що запалила мою цигарку?
Певно, стерла себе з відео, як тораз.
Вона чи один із її подільників.
То знайдіть її.
Ви ж цим займаєтеся, так?
У домі вашого друга 18 камер спостереження.
Її немає на жодному записі.
Дивно, хіба ні?
Віра Є завербувала до Оксфорду п'ятірку геніїв.
І от Віра й один з п'ятірки мертві.
Запрошення. На ньому три кола.
А ви, у біса, звідки про це знаєте?
Хіба це важливо?
Хіба це не цікаво?
Вони хочуть, щоб ви працювали лише на них.
Наступного тижня зустріч, аби привітати вас в організації.
Я піду з нею.
- Не підете. - Піду.
Ні, не підете.
Вас не запрошували.
У вас є вибір, докторе Чанґ.
Або оплакуйте друга вдома,
усе життя шкодуючи, що не вчинили інакше й він помер,
або допоможіть спіймати його вбивць.
Ні.
Пий горілку.
- Краще пігулки. - Ні, пий горілку.
По-справжньому пий.
Знаєш, я дуже старалася.
Він просто не замовкав.
Прагнув посваритися з нею.
Я на нього зиркала, а він не замовкав.
Усе гаразд, Джин. Хіба Джека змусиш замовкнути?
Гадаю, вони справжні.
Хто?
Сан-Ті.
Вони справжні й летять сюди.
Хай це божевільно, та...
Не божевільно.
Це єдине логічне пояснення.
У нас немає таких технологій, як у них.
Ні в кого нема.
Тож якщо ніхто такого не може, а це таки відбувається, то...
- Не знаю, як битися з прибульцями. - Я теж, але вгадай що?
Люди, які на них працюють, — не прибульці.
А з людьми я б'юся все життя.
І ти теж.
Ще гарні новини.
Ми знайшли його.
Танкер «Панамакс».
Не перевозить нафту вже 40 років.
На ньому може жити 1000 людей.
У нас є координати.
Середземне море, 320 кілометрів на північ від Александрії.
Будемо діяти?
Ні.
Зачекаємо.
СУДНИЙ ДЕНЬ
Вітаю.
Месьє Еванс.
Ґабріель, бонжур.
Пані Чеанг розповідала нам про Сан-Ті.
Он як?
А я доживу до зустрічі з Господом?
Якщо Господь воліє, щоб ми були тут, коли вони прибудуть,
звісно, вони зроблять це можливим.
Вони можуть творити дива.
А якщо ні...
Це ж лише на краще, чи не так?
Так.
Чудово. Що ж, тоді...
Пане, це остаточний список до завтрашнього саміту в Лондоні.
Що сталося з Руні?
З ним не склалося.
Ясно.
Пане?
Чи варто посилити охорону?
Наша охорона краща за захист Господа?
Справді.
Господи?
Так.
Через гру до нас приєднаються нові товариші.
На саміті в Лондоні завтра...
Вони знають про саміт.
Вони?
Ваші вороги.
Вони знають, де ви.
Вони спостерігають за вами.
Не бійтеся.
З вами нічого не станеться.
Із жодним із вас.
Ми вас захистимо.
Так краще. Приємно бачити твою посмішку.
От зараза.
Повтори, в чому там сенс?
- У перемозі. - Крові чимало.
Так, бос пробив мені грудну клітку й вирвав серце.
Викрадач Сердець.
Чудово.
Як справи з пошуком роботи?
Я маю роботу.
- Яку? - Я підприємець.
Це не робота. Ти лиш навчився це вимовляти.
Гадаєш, я невдаха, але почекай і побачиш.
Я не думаю, що ти невдаха.
Ти просто ледачий.
Ну а ти ішачиш без передиху, а маєш за це аж он скільки.
«Усе, чого торкається світло, — наше королівство».
Моя робота не про збагачення.
Це заради захисту людей.
Гадаєш, це смішно, га?
Вибач, тату.
Не вважаю я поліцію героями.
А я і не в поліції.
Еге ж, ти функціонер неефективного уряду.
Де ти це почув?
Це моя особиста думка, тату.
Хоча поліціянтам вони не до душі.
Еллі сказав.
Еллі бовдур.
Ти це два роки торочиш, а він досі мій хлопець. Значить, що?
Що в тебе несмак на чоловіків?
Певно, це в мене від мами.
Коли зароблю мільйони й куплю тобі диво-дім,
скажу: «Я для тебе досі невдаха?»
Та ти спершу вбий Викрадача Сердець.
Тораз ледь не вбив його.
Привіт.
Як тобі?
Так, начебто нормально.
Його мама сказала, труна буде закрита.
Думаєш, варто чогось позбутися, перш ніж приїдуть його родичі?
Наприклад?
Не знаю, секс-іграшки, пігулки щастя,
вінтажне порно.
Тобто це ж Джек Руні.
Навряд.
Ось, бачиш?
Я ж казав.
Як гадаєш? Це наручники?
Анальні кульки?
Я працюю з даними, рівняннями, гіпотезами й моделями.
А такого не вмію.
Я не шпигун, чи як вас там.
Ми знаємо, куди ви прямуєте.
Ми будемо поруч, дивитимемося і слухатимемо,
аби ви були в безпеці.
Зараз вам найкраще взагалі уникати розмов.
Не говоріть. Слухайте.
Ви там заради інформації, а не для конфронтації.
Чим довше ви будете там, тим більше ми дізнаємося.
Заходите, збираєте інформацію і йдете.
Ніхто не зрозуміє.
Візьміть із собою сумку.
Одяг, зубна паста, щоб вистачило на кілька ночей.
- Навіщо? - Про всяк випадок.
Який ще випадок?
Якщо не зможете поїхати додому.
Чому я не зможу?
Вони знають вашу адресу, докторе Чанґ.
Коли ви кажете «вони»,
про кого насправді мова?
Гадаєте, вони контактують із прибульцями?
Не треба вірити в Санта-Клауса, щоб вірити у подарунки на Різдво.
А ви вірите в Санта-Клауса?
Хо-хо-хо!
Алло?
Не беріть телефон усередину, коли будете там.
Але ви мене відстежуватимете?
Сподіваюся, ви жартуєте.
Зелене світло.
«Вона глянула на великого злого Вовка й каже:
"Бабусю, які в тебе великі очі".»
Ми не розуміємо.
Чого саме не розумієте?
- Він хоче її з'їсти. - Так.
Вона не хоче, щоб її з'їли.
Не хоче.
Чому ж вона залишається в хатинці, знаючи, що вовк планує її з'їсти?
Вона не знає.
Вовк прикидається бабусею.
Ми не розуміємо.
Ну-то він одягнений, як бабуся.
Він надів її одяг, він схожий на неї, голос такий самий.
Але він не бабуся.
Він вовк.
Так, але Червона Шапочка цього не знає.
Вовк спілкувався з нею?
Так.
Якщо його ціль — з'їсти її,
навіщо тоді спілкуватися з нею?
А коли він з нею поспілкувався й вона дізналася про його наміри,
чому вона не втекла?
Бо вона не дізналася про його наміри.
Він приховував їх від неї.
Ви ніколи не приховуєте свої наміри?
Ми не розуміємо.
Наприклад, ті шкідники, які стежать за нами,
намагаються приховати свої наміри,
бо інакше вони не зможуть дістатися до нас.
Шкідники?
Наші вороги.
Ті розвідники, про яких ви мене попереджали.
Шкідники — небезпечні комахи
чи інші тварини, що завдають пошкоджень посівам, їжі й худобі.
А ваші вороги — люди.
Так.
Так, розумієте, те, що я зараз сказав — це я щойно
скористався метафорою.
Я описав їх як шкідників, бо вони такими і є.
Надокучливі, незначні, їх легко усунути.
Як жуків, яких можна роздушити черевиком.
Хіба ви ніколи не говорите нічого неправдивого?
Ви не вмієте брехати?
Усе, що нам відомо, передається, щойно відбувається спілкування.
То ви спілкуєтеся думками?
А ми тут досі одне на одного гавкаємо наче звірі.
І ти це робиш? Брешеш?
Я намагаюся не робити цього, але...
Так.
Так, ми всі іноді це робимо, так чи інакше.
І той вовк теж бреше?
Так. Вочевидь, бреше.
Ми хочемо поговорити з ним.
Що?
Він досі в бабусиній хатинці?
Де вона знаходиться?
У лісі.
У якому лісі?
У вашому світі багато лісів.
А, ну ні.
Це все не насправді.
Ми не розуміємо.
Це просто казка.
Тобто і вовка, і бабусі, і Червоної Шапочки
насправді не існує.
Отже, ця казка —
це брехня про брехуна?
Так.
Думаю так.
Нам треба це обдумати.
Господи?
Здається, тепер ми розуміємо.
Розумієте, ось чому...
Ось чому ми вам потрібні, Господи.
Ми вам допоможемо.
Допоможемо вам краще нас зрозуміти.
Брехун — це той, чиї слова неправдиві.
Брехунам не можна довіряти.
Ми не можемо співіснувати з брехунами.
Господи...
Господи?
Ми вас боїмося.
Господи...
Господи, ти тут?
Господи.
Господи, ти тут?
Вітаю, докторе Чанґ.
Куди саме ми їдемо?
На саміт.
Що буде на тому саміті?
Не хвилюйтеся. Наш Господь подбає про нас усіх.
«Наш Господь»?
Джин.
Я рада, що ти приїхала.
Я теж.
Так шкода твого друга.
Думала, не приїдеш.
Знайомий голос.
- ...щоб не приїхати. - Вона була на кладовищі.
- Це правда. - Вона все про нас знала.
- Тебе це дивує? - То чому ти таки тут?
Я хочу знати, чому всесвіт працює саме так.
Я хочу значущих відповідей.
Хто знає ці відповіді, то це наш Господь.
Так.
Я сподіваюся, що Господь їх надасть.
Знаю, спочатку це дивно казати.
Ми схожі на релігійних дурнів.
Але наш Господь справжній.
Ніхто тебе не захищав, відколи повінь забрала твою родину.
Тепер маєш захист.
Від самого дитинства це була моя родина.
Для мене честь бути частиною родини.
Я знаю декого, хто буде радий це почути.
Приїде голова організації.
Як Еванс зійшов з корабля, що ми його не бачили?
Як та дівчина видалила себе з відеозаписів?
- Люди, якщо можна... - Починати рейд?
Ні, послухаймо. Може, у чомусь зізнається.
Чудово бачити всі обличчя, старі й нові.
Для нас це особливий вечір.
Усі чутки були правдою, тож я швиденько.
Маю честь представити голову нашого руху,
причину наших сподівань і нашого спасіння.
Привітайте нашу засновницю,
доктора Є Веньцзє.
Ласкаво просимо. Я знала, що ти прийдеш.
Ніщо не пов'язувало її з усім цим після похорону.
Ми не бачили й не чули,
але ж вони контролювали те, що ми бачимо й чуємо.
То чому вони дозволяють нам чути це?
Дякую.
У часи своєї юності я бачила, як роздирали мою країну.
Мою сім'ю знищили.
Мене відправили в пекло.
Я бачила, як люди різали одне одного на шматки,
знищували одне одного, не замислюючись,
і все це в ім'я прогресу.
І що ж змінилося?
Ми продовжуємо знищувати одне одного й світ навколо нас.
Ми не можемо врятуватися.
Однак ми не самі.
За чотири світлові роки
Сан-Ті досягли неймовірних див, що поза межами нашої уяви,
незважаючи на хаос, що панує в їхньому світі.
І тепер вони летять сюди, щоб поділитися з нами своїми знаннями,
навчити нас виживати і процвітати.
Вони прямують до нас із величезною швидкістю, але на це підуть століття.
Чотириста років.
Чотириста років?
Космос великий.
...в історії належить нам
і нашим дітям, і їхнім дітям після них.
Ми маємо підготувати світ до їхнього прибуття,
а наших нащадків — для зустрічі з ними.
Гадаю, всі наші гості прибули.
Я дякую вам.
Мій партнер у цьому русі, Майк Еванс, дякує вам.
І наш Господь, Сан-Ті, дякує вам.
Ми подаруємо їм наш світ,
щоб вони могли зробити те, чого не змогли ми,
щоб вони могли виправити те, що ми...
Усім лежати!
Хутко!
На підлогу!
Зупиніться!
Не чиніть опору.
Якщо це сталося, це воля Господа.
Будь ласка.
Сядьте.
Господь захистить нас від ворогів.
Ходімо, виведімо вас.
Ходімо.
Ви в нормі?
Як почуваєтеся?
Відвеземо вас у безпечне місце. І вашу подругу Оґґі.
Поки не розберемося із цим.
Вам пощастило. Я жахливо стріляю.
Алло?
КАЗКИ
ЛЮБИЙ ВІЛЛЕ! З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ, ТИ НАЙКРАЩИЙ З НАС!
ХАЙ НАШІ ІСТОРІЇ БУДУТЬ ЩАСЛИВІШИМИ ЗА ЦІ. З ЛЮБОВ'Ю. ДЖИН
Алло?
Привіт.
Я лише хотів дізнатися, як у тебе справи.
Так, я...
Я в нормі.
Я подумав, після похорону Джека нам усім не завадить відпочити.
Я орендував котедж на пляжі
біля Севен Сістерс.
Не знаю, чи захочеш ти дивитися на канал, але...
Звучить чудово.
Я запрошу Сола й Оґґі.
І Раджа, звісно.
Краще будемо лише ми, жовторотики.
Він усе одно в себе на базі.
Оґґі може приготувати нам свою фірмову «Палому».
Будемо пити його на пляжі.
Кажуть, у ясний день видно Францію.
Ти кудись їдеш?
Так.
А куди?
Я точно не знаю.
У безпечне місце.
Що відбувається?
Нічого. Усе гаразд. Чесно.
Джин, де ти є? Я приїду по тебе.
Я маю тобі дещо розповісти.
Це дещо божевільне, але це правда.
Джин, що відбувається?
Ти послухай, добре?
Це стосується всіх нас. Тебе, мене й Джека.
Усіх нас.
Це почалося давно.
Ще до нашого народження.
ПІВНІЧ АТЛАНТИЧНОГО ОКЕАНУ, 1984 РІК
Ну як тобі?
Це наче зустріч зі старим другом.
Звільніть вертолітний майданчик.
Приймаємо.
Негайно звільніть вертолітний майданчик.
СУДНИЙ ДЕНЬ
Гаразд. Обережно.
Так. Сюди, пане.
Обережно.
Цього разу все буде інакше.
Наша власна дослідницька база.
Чому саме тут?
Жодних кордонів. Жодної політики.
Жодних перешкод.
Наш центр радіопередач.
Минулого разу я вісім років чекала на відповідь.
Певно, треба почекати.
Вони весь час намагалися із тобою зв'язатися.
Що?
Відколи отримали твоє повідомлення.
Ти покинула базу, перш ніж вони відповіли.
Ти для них дуже важлива.
Їм цікаво знати все про нас,
і вони хочуть розповісти нам про себе.
Це було так давно.
Іноді здавалося, що того всього не було.
Це реальність.
Вони летять сюди.
Ти принесла нам надію.
Ми знаємо про корабель.
Що там, на «Судному дні»?
Чому воно таке важливе?
Якщо ви такі незграби, як на зустрічі, вам цього не дізнатися.
У нас же є ви?
Як думаєте, чому це?
Я тут, у вас, бо вам дозволили.
Судячи з кількості втрат із вашого боку,
навряд ви дозволили нам щось зробити.
Ми не дозволяли.
Вони дозволили.
Ви й не уявляєте, на що вони здатні.
Гадаєте, що знаєте, але це не так.
Вони летять сюди.
І ви не зможете їх зупинити.
А коли вони прилетять...
ви будете дуже вдячні.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька