Vidíš Velkej vůz?
Tak pokračuj nahoru k těm dvěma hvězdám,
co tvoří jeho oj.
A hned ta první hvězda nad nima.
Jo, vidím.
To je ona. To je DX3906.
To není DX3906.
Ale je. V nadaci Vzhůru ke hvězdám mi ji ukázali teleskopem.
Ne, to není ona.
Je. Hned, jak přišly papíry,
ověřil jsem si její oficiální polohu.
Že bych si spletl paralaxu?
Kámo, copak já vím, která je DX3906?
- Ty seš vůl. - Ne.
To je DX3905.
Seš fakt kretén.
Ty vole.
Jak je daleko?
Přesně 401,5 světelných let.
Představ si světlo, co Jinina hvězda vyzařuje.
Až sem dorazí, už tu budou i San Tchi.
Nekaž to.
Je načervenalá.
Proto jsem ji vybral.
Jde vidět pouhým okem.
Chtěl jsem, aby se mohla kouknout do nebe a říct: „Ta je moje.“
Měls z tý šílenosti dobrej pocit?
Utratils 19 milionů...
Devatenáct a půl.
Jo, měl.
Nenapadla tě lepší investice?
Ne.
Mohl bys jí říct, žes to byl ty.
- Neřeknu. - Ale kdyby...
- Neřeknu jí to. - Ale nikdy nevíš.
Opovaž se jí to říct.
To bych musel odpřisáhnout...
Slib mi, že jí to nikdy neřekneš.
Jak myslíš.
Wille.
Wille? Hej, prober se, kámo.
Wille? Wille!
PROBLÉM TŘÍ TĚLES
Jsi tam s ním? Jak mu je?
- Jo, dobře. - Fakt?
Jo, vlastně víc než dobře.
Wille, koukni, kdo volá.
Je sjetej jak tobogán.
Sám seš sjetej jak tobogán.
Ahoj.
Nazdar, Jin.
Nazdar, Wille.
- Jak se cítíš? - „Mimo bezprostřední nebezpečí.“
Tak to řekl doktor. „Mimo bezprostřední nebezpečí.“
Kolik lidí to může s jistotou říct?
Já určitě ne.
Tohle je mega dobrej pokoj. Ty vole.
- Dívej. - Nesahej na to.
- No teda! - Hele.
- Je můj. - Zaslouženě.
- Odpočiň si, jo? - Jo.
Ty si odpočiň.
To víš, že jo. Odpočine si.
Chvíli tady pobudeme. Asi si pak pustíme Ricka a Mortyho.
- Fajn. - Tak...
Přijeď, až budeš moct.
Přijedu.
Díky, Saule.
Tak zatím.
Něco ti přišlo.
To mě poser. Ty jsou neskutečně drahý, ne?
- Nepíšou, od koho to je? - Ne.
Určitě jsi měla spoustu zámožných nápadníků.
Měla.
Ale tak bohatýho ne.
Z boháčů jsem znala akorát Jacka.
Třeba ti ji dal Wade.
A proč by to dělal?
Protože se mu líbíš.
- Prosím tě. - Jaký „prosím tě“?
Očividně si nepřipouštíš, jak je to divný.
Tohle je divný?
Poslední měsíc vídám plno divnějších věcí.
Rozšiř si obzory divnosti.
Nějaký boháč mi koupil hvězdu, nebo si ze mě někdo dělá prdel.
Skoro určitě si někdo dělá prdel.
Každopádně na to nemám čas.
To je blbost. Hvězdy nikomu nepatří.
No, podle těchhle dokumentů
jsi právoplatným vlastníkem hvězdy DX3906.
Doktoru Děmichovovi se už mnoho let daří
udržovat organismy při životě v extrémních podmínkách.
Paní doktorko?
Chcete něco říct?
No...
Jen nevíme, jestli jsme tu potřeba.
Jak dlouho sondě potrvá,
než 1% rychlostí světla doletí k San Tchi?
Dvě stě let.
A co se za tu dobu stane jejímu pasažérovi?
- Umře. - Vidíte?
Jste tu potřeba.
Bylo to dlouhé snažení plné neúspěchů,
ale dokázali jsme to.
Je živý?
Není ani mrtvý, ani živý.
Je něco mezi.
Už měsíc.
Jak dlouho tak vydrží?
Jak dlouho chceme.
Koljovy buňky jsou napuštěny nemrznoucí ochrannou tekutinou
a ochlazeny na minus 150 stupňů.
Jsou tisíckrát zpomaleny, ale ne zastaveny.
Když to funguje s Koljou, bude to fungovat i s člověkem.
Ahoj, Koljo.
Pozdrav, Koljo.
Šikula.
Opatrně.
Koljo.
Zmáčkni oranžový čtverec.
Ještě ne.
Teď zmáčkni kruh se čtyřmi čtverci.
Ty jsi šikula, Koljo.
Typický vedlejší účinek.
No prosím.
Naše jízdenka na konec světa.
Vlak do stanice Apokalypsa přijel k nástupišti.
Stoupněte si za mě do řady.
To není pro pasažéra sondy?
Necháte se hibernovat?
Hned, jak to půjde.
- Kdo to tu bude řídit? - Já.
Každý rok na týden vstanu, napravím průsery,
navštívím mámu, najmu a vyrazím lidi, zajdu na Wimbledon a půjdu spát.
- Po 400 let? - Někdo je musí přivítat, až dorazí.
A taky dodržovat plán.
Můžete si zaškolit šéfa Schodiště.
Schodiště je projekt, ne plán.
Ten můžete řídit i vy.
Projekt by mohla řídit spousta lidí.
Na plán může dohlížet jen jediný.
Zase nepřehánějte.
Podle Aristotela je falešná pokora jako arogance.
Taky říkal, že kameny padají směrem dolů, protože milují zem.
- Proč jedině vy? - Nikdo jiný to nezvládne.
Co to máte za úžasný plán, který zvládnete jen vy?
Jedině pokrok.
- Nechápu. - Až přijde čas, pochopíte.
Budoucnost je blíž než dřív.
Pro nás.
Sonda potřebuje plachtu.
Je to nanovlákenná tkanina, ne jedno vlákno, jaké jsme dělali.
Je to mnohem složitější.
Jde taky o pevnost a teplotní odolnost,
musíme plachtu přidělat k sondě a...
A ty to dokážeš?
A já to dokážu. Jo.
Dobře že jsi tu.
Víš, proč jsem se svou prací začala?
Kvůli lidem kolem mě,
kvůli mámině rodině...
Viděla jsem, co jim svět provedl.
Chtěla jsem pro ně něco vybudovat.
Skončila jsem na špatný straně.
Nejsi na špatný straně.
Brzo můžeme mít na výběr. Odejít, nebo zemřít.
Čtyři sta let je brzo?
Je to mžik.
A bez naší práce nebudeme mít na výběr vůbec.
Děláme to pro všechny. Budujeme budoucnost.
Fakt tomu věříš?
Ty ne?
Chci tomu věřit. Někdy mi připadá, že je to možný.
A jindy si říkám, že s lidma, se kterýma vyjebávají, vyjebou vždycky.
Vždycky budou poslední na řadě.
A nikdo z nich se odsud nedostane.
Wille?
Wilbure?
Wille, slyšíš mě?
Wille?
- Žiješ, bráško? - Jak jste věděli, že jsem tady?
Volali nám z nemocnice.
Roxanne je tvá nejbližší příbuzná.
Jak ti je?
No, umírám. Takže tak.
Dlouho jsme se neviděli.
Jo, já vím. Je nám to líto.
To jo.
Víš, Wille, moje práce nás zavedla do Španělska a pak do Dubaje...
V cizině se vám nelíbilo?
Ve světě digitálního marketingu to může dost rychle sklouznout k politice.
Nejde o to, co umíš, ale o to, abys hrál jejich hru.
Asi jako ve tvém oboru.
Ve fyzice a tak.
Vždycky jsi byl nejchytřejší.
Proto tě naši poslali na soukromou školu a univerzitu a znova na univerzitu.
Ale nedostal ses, kam patříš, protože nehraješ ničí hru.
Byl jsem přesně tam, kam patřím.
Na nic víc jsem nebyl dost chytrej.
Byls dost chytrej, abys mohl dělat skoro cokoliv.
Mohls mít super práci, začít podnikat.
Chytřejšího člověka neznáme.
Já fyziku studovat nemohla.
Musela jsem dělat servírku a sekretářku a...
No...
Chceme založit rodinu, Wille.
Rádi bychom si koupili dům.
Moc jsme se spolu nebavili.
Vím to a zčásti si to dávám za vinu.
To, co se ti stalo, je fakt nefér.
A fakt hrozný.
Ale stalo se.
Sám jsi řekl, že umíráš.
Tak jsme tě přišli poprosit, když nikoho nemáš...
Kdo říká, že nikoho nemám?
- A máš? - Možná jo.
- Co když někoho miluju? - Ať je ta holka kdokoli...
Třeba je to kluk.
No dobře, mně na tom nezáleží.
Jestli někoho máš, nejste spolu dlouho.
My jsme tvoje rodina, Wille.
Možná ne ta nejlepší, ale...
už je to tak.
A cos zdědil po mámě...
bychom měli dostat my.
Máš pravdu.
Můj život moc k ničemu nevedl.
Nemiloval jsem nikoho, kdo by miloval mě.
Mámino dědictví je tvoje.
Ani se ho nedotknu.
Projekt Schodiště vyžaduje 1 000 bomb.
Máme něco přes 300. Víc nedostaneme.
Naše nejmenší hibernační komora váží přes tunu.
Pokud má sonda mít požadovanou rychlost,
s dostupným pohonem...
Maximální náklad jsou necelé dva kilogramy.
To je hodně malý člověk.
Podle mě je člověk jen měnící se vzorec, který se prohání neurony v jeho mozku.
Pokud existuje ten, existuje i člověk.
Ten mozek bychom tomu člověku ale museli vyjmout z lebky.
Zbytek těla už dokáží obnovit.
Pokud to udělají, budeme mít zvěda.
Vy kvůli tomu chcete někoho zabít?
A doteď jsme nechtěli?
San Tchi,
zdravím do vesmíru.
Nebo tady.
Kdekoliv jsou vaše sofony.
Četli jste Wikipedii,
víte všechno o Čingischánovi, QAnonu, Příběhu prince Gendžiho,
prezidentu Bolívie a Bobu Segerovi, ale nevíte, jaké to je být námi.
Všechno máme tady.
To, co se děje tady a tady, dělá člověka.
Chcete nás pochopit?
Tak to musíte dostat do rukou, chapadel nebo co kurva máte,
samotný mozek.
Nebojte, pošleme někoho chytrého.
Potřebujete někoho, kdo rozumí lidem, kteří tady rozhodují,
a kdo se o vás poučí.
Někoho jako lidi v téhle místnosti.
Co vy na to?
Já půjdu.
- Kdo jsi? - Edgar.
Nebuď debil, Edgare. Mluvím tu o kapacitách.
Co vy na to, kapacity?
Kdo chce poznat nepřítele?
Jistěže ne.
Můžete tolik ztratit. Ani bych vás nepustil.
Jste příliš cenní.
Ale potřebujeme někoho, kdo rozumí fyzice, chemii, raketové vědě,
kdo je ochotný zemřít, nejspíš zbytečně.
Takže pravděpodobně někoho, kdo už umírá.
Znáte někoho takového?
To je barbarství.
Projekt Schodiště potřebujeme.
Pohon, kryogenika, materiálová věda...
Vývoj poskočí o dvě generace napřed.
I kdyby plán selhal.
Potřebujeme důvod, aby projekt existoval,
a ten člověk uvnitř...
Ta uřezaná hlava.
Ten člověk uvnitř je ten důvod.
Váš přítel Will je ten důvod.
Pokud ho najdou, může zjistit, co bychom jinak nevěděli,
než sem přiletí a bude pozdě.
Jedině pokrok.
„Jedině pokrok“? Co je to za motivační sračku?
Je jedno, co Will zjistí. Jak by nám to řekl?
Vypadá docela chytře.
San Tchi vás slyší. Nemůžete je přelstít ani nic plánovat.
Will možná jo.
- Ne, takový není. - Stejně si s ním promluvím.
Kdo ví, co se mu honí tou mozkovnou.
Vy určitě ne. Neznáte ho.
Přesně tak. Ani vy, ani San Tchi.
Jen Will Downing skutečně zná Willa Downinga.
Co?
Myslím si číslo od jedné do tisíce, víte jaké?
- Ne. - Správně. Nevíte.
Oni taky ne.
Musím si zavolat.
Nemůžete ho nutit.
Pak by nám k ničemu nebyl.
Řekneme mu, ať to nedělá.
Řekněte.
Odradíme ho. Poslechne nás.
Poslechne tebe.
Mě nepotřebuješ.
- Ale potřebuju. - Nemůžu zůstat.
Nikdy jsem pro tyhle lidi neměla pracovat.
Posrala jsem to. Musím to napravit.
Odjíždím.
Sbohem, šéfová.
Tady Wade.
Jak vám mohu pomoci, pane Wade?
Mám nový projekt, na němž se všichni musí podílet.
Všichni.
Chci vás v jeho čele. Musíte všechny sjednotit.
Mám spoustu práce.
Ano, žijeme v hektické době.
Povězte mi o tom projektu.
Říká vám něco slovo „meditátor“?
Srdcerváč, ne?
Jenom mačkáš čudlíky. Musíš se naučit kombinace.
Co novýho?
Co je „Velký únik“?
Moje firma. Moje a Allyho.
Je to regulérní. Založili jsme s. r. o.
A jak? Zaplatili jste si právníky?
Vysvětloval to týpek na YouTube. Koukni.
Ladíme prezentaci.
„Bezpečná budoucnost pro vaše potomky na Marsu a jiných obyvatelných planetách.“
A na další straně koncepty značky.
To je...
Dobrej design.
Luxusní, co?
Jak někdo uteče do vesmíru za 40 liber měsíčně?
Je to jako penzijko.
Každej měsíc pošleš peníze, který rostou,
takže další měsíc jich roste ještě víc.
Chápeš. Spočítej si to.
- Vy jste si to spočítali? - Domlouváme schůzky.
Má o to zájem Denys Porlock.
Skutečnej investor. Najdi si ho. Denys s „Y“.
To je působivý, žes to zvládl úplně sám.
Fakt koukám.
Jo?
Ale je to blbost.
Není to reálný.
Tak mi s tím pomoz.
Nevím jak.
A tohle všechno je reálný?
Jestli tohle je reálný, tak nemám zájem.
Ale v nové době, ve které žijeme,
si už bohužel nemůžu dovolit čekat.
Chtěl jsem vám to říct osobně. Dlužím vám to.
Vážím si toho, Denysi. Díky.
Určitě chápete, že nemám na výběr.
Všichni máme na výběr.
Žádné obchodní rozhodnutí mě víc nemrzelo,
ale potenciál pro budoucí využití...
Jen dělám, co musím.
V klidu dopište tweet.
Taky jen dělám, co musím.
Co jsem měla udělat dávno.
Beru si svou práci s sebou.
Nepatří vám, Auggie.
Nepatří.
Neměla by, že ne?
Může zlepšit život těm nejpotřebnějším.
Neměla by patřit nikomu.
Měla by patřit všem.
Takhle to ale nefunguje.
Funguje, když jim ji dám.
Celý náš výzkum, specifikace vybavení, zvyšování kvality a využití,
všechno na WikiLeaks a dalších volně přístupných platformách.
- To byste neudělala. - Ale udělala.
Nikdo to nesmí použít.
Patří to firmě. Investoři je zažalují.
Můžou to reverzně okopírovat. Obejdou duševní vlastnictví
a budou krytí před porušením autorských práv.
Připojila jsem návod.
To nevyjde.
Vyšlo to proti IBM, Applu i Sony.
Ale do toho. Všechny zažalujte,
všechny vlády rozvojového světa.
Určitě budete populární.
Možná začnu s vámi.
Skončíte ve vězení.
Tak pohněte. Za tři hodiny odlítám.
To je váš pracovní a životní plán?
Všechno spálit a jít se opít?
Ta není pro mě.
Ale...
A dala ti tohle, jo?
Jo.
Neříkala...
kam jede?
Ne.
Takže je to skutečný?
- Jo. - Do hajzlu.
Jak se to jmenuje? Schody do nebe?
Projekt Schodiště. Jo.
Nezní to skutečně.
Všechno to nezní skutečně.
Velký oko na obloze, co nám říká hmyz.
Sci-fi.
Pohádky.
- Ty ji ještě máš? - Jasně.
Kdy jsem ti ji dala?
Desátýho června 2015, čtyři dny po mých narozeninách.
Takže koho by ze mě ten projekt Schodiště udělal?
Možná nějakou postavu ze Šípkové Růženky?
Je to jednoduchý.
Řekni Wadeovi, že to neuděláš.
Jednoprocentní rychlost světla.
To je skoro 3 000 km za sekundu.
Vždycky jsi jela ve velkým.
Já to nevymyslela.
Jenom jsem to spočítala.
Aha, jenom.
Byl by to ohromnej úspěch.
Historickej úspěch.
Jo.
To jo.
Ale ty si s tím nelam hlavu. Najdeme někoho jinýho.
Koho máte dál?
Máme pár možností.
Moje hlavní kvalifikace je, že umírám,
ale nemůžete tam poslat jen tak někoho.
Takže...
koho máte dál?
Obávám se, že to je tajný.
A všechno ostatní není?
Nemám o tom s nikým mluvit.
Nikoho nemáte.
A bez pasažéra
to asi nepůjde, co?
Vždycky jsi jela ve velkým.
Já nemohl.
Chtěl jsem, ale nešlo to.
- Nepálilo mi to. - Nech toho.
To je dobrý. Smířil jsem se s tím.
Teď můžeme oba jet ve velkým.
Takhle ne.
Co je?
Co tak koukáš?
Nekoukám.
Zřím tě.
Když je člověk fakt sjetej, někdy lidi zří.
Nebo možná když umírá.
Ale zřím tě.
A miluju tě.
A nevadí to.
Řekni, ať to nedělám, a poslechnu.
To nic.
TEORIE HER
FERMIHO PARADOX
Tady dr. Jieová.
Vím, že mě nechceš vidět,
ale potřebuju s tebou mluvit.
Ztratil se.
Co je vám po něm? Je to hmyz.
Vera to věděla.
Že jste je přivolala.
Nedávalo smysl, že by se zabila kvůli práci.
Musela narazit na nějaký e-mail, zprávu nebo něco.
A začala pátrat.
Vždycky říkala, že jsi ten nejchytřejší.
Snažila jsem se to tajit.
Chtěla jsem ji ochránit, ale nešlo to.
Byla chytrá jako ty.
Na všechno přišla.
Zklamala jste ji.
Zklamala jsem víc lidí než kdokoli jiný.
Jak s tím můžete žít?
Už moc dlouho nebudu muset.
Proč jsi namísto práce u Very nevedl vlastní laboratoř?
Fyzika mi šla, ale nezamiloval jsem si ji.
Asi proto jsem neexceloval.
Ve finále jsme na tom všichni stejně.
Chceš slyšet vtip?
Einstein umře.
Ocitne se v nebi a má své housle.
Má nesmírnou radost. Své housle miluje.
Víc než fyziku. Dokonce víc než ženy.
Těší se, až zjistí, jak dobře umí hrát v nebi.
Říká si, že asi dost dobře.
A tak začne ladit a přispěchají andělé.
„Co to děláš?“ povídají.
„Chystám se hrát.“
„To nedělej. Bohu se to nebude líbit.
Je saxofonista.“
Tak Einstein přestane.
Nehraje, ale užírá ho to.
Hudbu miluje a v nebi je docela nuda.
A shora doopravdy zaslechne saxofon.
Hraje písničku „Take the A Train“, znáš ji?
Někdy jsem ji slyšel.
Einstein ji zná taky. Řekne si:
„Udělám to. Zahraju si s Ním.
Bude nám to znít skvěle.“
Tak začne hrát „Take the A Train“.
Saxofon utichne a objeví se Bůh.
Přijde k Einsteinovi a kopne ho do koulí,
což bolí i v nebi.
Einsteinovy milované housle pak roztříská na kusy.
Věčnost bez hudby.
Nebe se pro Einsteina stalo peklem.
Jak se svíjí na zemi a drží si rozdrcené koule,
přijde k němu anděl a říká:
„My jsme tě varovali. Nikdy si nehraj s Bohem.“
„Nikdy si nehraj s Bohem“?
Nelíbí se ti?
Ne, o to nejde. Já jen...
„Nikdy si nehraj s Bohem.“
Humor je velmi osobní věc.
Někteří ho chápou, někteří ne.
Některé vtipy jsou tak osobní, že je chápou pouze dva lidé.
Ale vtipy jsou důležité.
Bez nich bychom nepřežili.
Nemyslíš?
Musím jít.
Opatruj se, Saule.
Doufám, že ti můj vtip nezpůsobí potíže.
Výsledky testů vypadají dobře, kognitivní i informační.
Žádné překvapení.
Poslední věc.
Taková formalita.
Přísaha věrnosti.
Musíte ji podepsat.
„Od nynějška přísahám, že veškerými činy budu stvrzovat svou věrnost lidské rase.
Odteď a navěky se zříkám věrnosti komukoli jinému.
Nikdy vědomě nevykonám žádný čin
ani nevyzradím žádné informace, které mohou poškodit lidstvo jako celek.“
Ne, to nepodepíšu.
Proč ne?
Protože vůči lidské rase necítím věrnost.
Tak proč to děláte?
Stejně umírám, ne?
Kdo ví?
Třeba budou lepší než my.
Proč bych přísahal věrnost nám,
když oni možná budou lepší?
Napadají nás.
Přijdou si nás podmanit. Nejspíš nás vyhladit.
Říká se to.
Nechcete tomu pomoct zabránit?
Doporučila mi to Jin.
A já jí věřím.
Jestli chcete, abych přísahal věrnost Jin, udělám to.
Ale lidstvu?
Ne.
Děkuji za váš čas, pane Downingu.
Jste pro náš projekt ideální.
Brzy se ozveme ohledně dalšího postupu.
Hej!
- Proč je ideální? Nepodepsal ji. - Je náš člověk, protože není náš člověk.
Možná vážně není.
Já vím. Možná vážně není.
Proto se ho budou snažit zachytit.
Očekáváme, že letošní roj cikád v USA
bude v řádu desítek miliard...
Jako zázračný krém.
Opravdu? Úžasné.
Ano, výborně hydratuje pokožku...
Julio, nakrájej prosím mrkev na kostičky...
Takhle?
Zdravím, Taťáno.
Prý jste s námi přestali mluvit.
Prý jste nechali Evanse zemřít.
S ním jsme přestali mluvit.
Ale s tebou ne.
Cože? Co jsem já?
Nejsem nic.
Hmyz.
Víme přesně, co jsi.
Jsi součástí něčeho mnohem většího, než jsi ty sama.
Jsi naší součástí.
A my tě potřebujeme.
Let Cathay Pacific do Pekingu,
číslo CX252, je připraven k nástupu.
Žádáme cestující, aby šli k bráně C11.
Dobrý den. Jsem dr. Jieová.
Pardon, známe se?
Změnila jsem si místo, abychom mohli sedět spolu.
Snad vám to nevadí.
Ráda si s někým popovídám.
Jo, je to dlouhej let.
Pane Downingu, musíte s postupem pětkrát souhlasit.
Otázky jsou vytvořeny tak, abychom zabránili neúmyslnému souhlasu.
PŘEJETE SI UKONČIT SVŮJ ŽIVOT?
Nemusíte vůbec spěchat.
Děkuju.
Je to tady...
hezký.
Jo.
Jin...
Řekl jsem jí, ať sem nejezdí.
Jedu na mys Canaveral.
V pátek startuje první raketa.
Odtamtud, z Bajkonuru a Ťiou-čchüanu.
Atomové bomby budou umístěny za pár týdnů.
Pak můžeme poslat našeho dobrovolníka na cestu.
Vzrušující období.
Nebudu rušit.
Chtěl jsem se zeptat...
Stihla jste mu poděkovat? Myslím osobně.
Za tu hvězdu.
Tu hvězdu mi dal Will?
Aha, on vám to neřekl.
Zdědil nějaké peníze.
Je to bezcenný cár papíru.
Snižte cenu a prodejte ho, jinak bude k ničemu.
- Bylo to v hospodě King’s Arms. - Ne, v Eagle and Child.
Ale fakt. Bavil ses tam s tou blonďatou křesťankou,
která s tebou chtěla dělat něco hodně nekřesťanskýho,
dokud jsi jí neřekl, že C. S. Lewis je blbej spisovatel.
A jí to přišlo neuctivý,
protože v tý hospodě Lewis kdysi pil s Tolkienem.
- Máš pravdu. - Dík.
Bylo to v Eagle and Child.
A byl blbej spisovatel.
No nic.
Čas běží.
Wille.
PŘEJETE SI UKONČIT SVŮJ ŽIVOT? 5 – ANO, 2 – NE
Hele, teď vážně...
Musíš se zamyslet, co to znamená.
Vznášel by ses nekonečným, mrazivým vesmírem,
ani živý, ani mrtvý,
možná tisíce let, možná navždycky.
A celou dobu bych si nic neuvědomoval.
To je jako být mrtvej, což bych stejně brzo byl.
Ne, Wille, to je...
To je nejlepší možný scénář.
Jestli tě najdou, předělají tě.
Možná z tebe udělají program a budou s tebou komunikovat přes rozhraní.
Nevidíš, neslyšíš, necítíš. Jako v izolační nádrži.
Přijde otázka, odejde odpověď. Ať se ti to líbí, nebo ne.
Přečtou ti myšlenky.
No tak si přečtou Deník pana Nuly.
Pak mě vypnou a budu zas mrtvej.
Dobře, ale třeba to nebude izolační nádrž.
Chtějí zjistit všechno o tom, co znamená být člověkem.
A možná jedinej způsob, jak to udělat, je komunikovat s tebou.
Tak tě oživí.
Pomocí experimentů zjistí,
jak co prožíváme.
- Co nás dělá šťastnýma. - To zní fajn.
Co nás dělá nešťastnýma.
Co nás dělá tak nešťastnýma, že to můžou použít proti nám.
Jak cítíme vyčerpání?
Jak cítíme strach?
Jak cítíme bolest?
Jak trpíme?
Co všechno sneseme?
Můžou si dělat, co chtějí.
Můžou tě dohnat až za hranu,
ale nedovolí ti umřít.
A kdybys umřel, zase tě oživí.
Můžou to dělat měsíc,
můžou to dělat celý století nebo třeba 10 000 let.
A proč by to dělali?
Já nevím, ty vole...
Nevíme, co jsou zač.
A možná to ani nemůžeme vědět.
Ale ve srovnání s náma je to přesně, jak řekli. Jsme hmyz.
Hmyz neví, proč se mu dějí hrozný věci. Je to hmyz.
Třeba ho zabije deratizátor. Nebo hodina přírodovědy.
Nebo mu nějakej fakan pro zábavu utrhá nožičky.
Nesnaž se to pochopit.
Nepřibližuj se k nim.
2 – ANO 4 – NE
Pokolikátý to bylo?
Počtvrtý.
Příští je poslední.
Třeba to nebude tak špatný.
Třeba bych byl jejich domácí mazlíček.
Nebo by mě měli pro zábavu.
A co děláš pro zábavu?
Jaký máš oblíbený film?
Osvícení.
Kolik lidí má takovou příležitost?
Pořádně se rozloučit s dobrým přítelem.
Moc ne.
Neměl jsem moc přátel.
Ale díky vám mi to vždycky úplně stačilo.
Wille, budeš mi chybět, kámo.
Fajn.
Jestli mě oživí, taky mi budeš chybět.
PŘEJETE SI UKONČIT SVŮJ ŽIVOT? 6 – ANO, 1 – NE
Odsud už to dojdu.
Jestli to nevadí, dáte mi pár minut o samotě?
No dobře.
Děkuji.
Za 10 minut přijdu.
Dobrý den, paní doktorko.
Taťáno.
Ráda vás vidím.
Kde je detektiv Collins?
Tak se jmenoval?
Myslela jsem, že s námi Pán skončil.
Se všemi ne.
Mrzí mě, žes musela jet tak daleko kvůli něčemu, co jsem chtěla udělat sama.
Ne.
To nesmíte.
Takový pád by byl hrozný.
Možná by k tomu ani nedošlo okamžitě.
Prosím.
Můžu vám dopřát něco lepšího.
Něco něžného.
Něco krásného.
Sedneme si na chvilku?
Ano, prosím.
Když jsem byla ve tvém věku, tohle byla jedna z nejkrásnějších krajin na světě.
Až dorazí Pán, všechno bude lepší.
Nepochybuji.
Řekl ti Pán, proč tě za mnou posílají?
Vy víte?
Možná jen nadešel váš čas.
Splnila jste svůj cíl.
No...
Jsem ráda, že na mě Pán nezapomněl.
Ano. Já taky.
Chtěla jsem odsud vidět ještě jeden západ slunce.
Budeme ho pozorovat spolu?
To bych moc ráda.
Usilovně jste pracovala
tak dlouhou dobu.
Zasloužíte si odpočinek.
Překlad titulků: Michal Herman