„Dulcea mea Yeo-ok…”
Băga-mi-aș, ce m-am amețit!
Îmi place de mor tipul ăla înalt.
Să-mi bag picioarele, tipul e o bunăciune!
Ce naiba zice?
Vouă nu vă e frig?
Nu te mai bâțâi! Mă amețești.
Auzi, eu…
Ce pana mea e cu ea?
I-am cerut numărul tipului înalt, dar el mi-a dat numărul tipului scund.
Dar și ăla scund e frumușel foc.
E scund și dulce. Îți vine să-l iei în brațe.
Yeo-ok, tu auzi ce spun?
- Futu-i! - Nu.
Fată, gazul…
Taci, zdreanțo! Nu mă mai freca la cap!
Auzi?
Țigara…
N-o aprinde, în pana mea…
„Biata de Yeo-ok…
N-a greșit cu nimic.
A avut ghinion, atât.
Și-a ales un anturaj prost.”
Așa zicea mereu mătușă-mea.
În fine,
cel puțin asta credea.
Doamne…
Capul meu!
Scumpule, parcă miroase ceva, nu?
Hai, trezește-te!
De ce nu dormi la ora asta?
Ce-i cu mirosul ăsta?
Fir-ar… Ai stricat totul, mamă!
Yeo-ok!
Poliția a spus
că le-a făcut părinților ei opt polițe de asigurare de viață.
Nu a fost vorba de dizabilitate sau de sărăcie.
A fost vorba de firea și trufia ei.
Unii au scris în postări că ar trebui
să ne pară rău de ea deoarece a plătit cu viața,
dar n-am de gând să fac asta.
Moartea nu trebuie să șteargă niciun păcat al cuiva care nu s-a căit.
Așadar,
vă rog să nu vă pară rău de ea.
PARADOXUL UCIGAȘULUI
SUNT VERIȘOARA CELEI CARE ȘI-A UCIS PĂRINȚII
AȘTEPT CONFIRMĂRI AM AUZIT CĂ NU-I TREBUIA CÂINE ÎNSOȚITOR
Ce nebunie, nu?
Deci, chiar există karma.
- Jae-sun! - Da?
- Vino o clipă! - De ce?
Niște detectivi vor să vorbească cu tine.
Îți ține locul Ui-seob. Hai!
Da.
Eu am scris acea postare.
De ce întrebați?
Credeți că eu am ucis-o?
Nu, nici vorbă.
Doar avem niște întrebări despre verișoara dv.,
răposata Seon Yeo-ok.
- Când ați vorbit ultima oară? - Nu.
N-am ținut legătura.
Când ați văzut-o ultima dată?
A trecut atâta timp,
încât nu-mi amintesc.
Ne puteți spune așa, cu aproximație?
Când Yeo-ok era în școala primară…
mi-a turnat apă clocotită pe față.
Știți de ce?
Da, v-am citit postarea.
I-ați atins lucrurile fără voia ei.
Nu, a făcut-o de javră ce era.
A fost doar o scuză ca să încerce să mă omoare. Ea…
Zâmbea când a făcut-o.
Zâmbea când mi-a turnat apă clocotită pe față.
În locul meu, ați vrea să vă amintiți de ea?
Asta a fost tot.
- Vă mulțumim. - La revedere!
- Numai bine! - La fel.
Uitasem…
Despre câinele ei însoțitor.
Vă vom contacta când o să-l găsim.
Nu.
Nu mă interesează.
Nu mă anunțați!
Dumnezeule…
- Felicitări pentru noua dv. viață! - Felicitări!
Ai spart tot ghinionul, Chung-jin.
Nu credeam că pot păți așa ceva mergând pur și simplu pe stradă.
- Chung-jin! - Da, domnule.
Acum ai cicatrici de războinic.
- Cum a fost? Te-a durut? - Normal!
- Mi-e rușine să vă zic… - Hai, spune-ne ceva!
Niciunul n-ați fost înjunghiați, nu?
Era să mor anul trecut.
Am fost mult mai aproape de moarte decât tine.
Sticla de soju era uite-așa de mare
și m-a înjunghiat cu ea.
Pe moment,
nu simți nimic.
Mă gândeam doar că ar trebui să-l prind pe nenorocit.
Pe bune!
M-am întors, dar am început să sângerez.
Iar începe…
Serios, țâșnea sângele din mine.
Atunci am știut că am pățit ceva nasol.
Simțeam că mi se scurge și sângele din creier.
- O fi fost anemia. - Hai, nu e așa de grav!
- Vorbesc serios. - Exagerezi.
Când ai fost tu înjunghiat? Deci, cine i-a ucis pe tipii ăia?
Cine știe?
Au fost două zile ciudate.
Știu. Foarte ciudate.
Oricum, ar trebui să te întorci la spital și să te gândești bine.
Ar fi atâția ani irosiți…
Nu e vorba doar de incidentul ăsta.
Doctorul spune că s-ar putea să mor dacă o țin tot așa.
Și nu sunt făcut să fiu detectiv.
Și, cu munca pe care o fac,
nu vreau în tura de noapte.
Te-ai gândit la o slujbă mai bună?
Toți purtăm în inimă cererea de demisie.
Ai măcar vreo ofertă de slujbă?
Intră!
Danke!
Cum spuneam, ți-ai găsit altă slujbă?
Știți că soția mea are un salon de coafură, nu?
De trei ani ne gândim să plecăm în străinătate cu viză de lucru.
Am scos salonul la vânzare.
În plus, am plata compensatorie.
Soția mea nu ne poate întreține singură, așa că voi învăța să fac sashimi.
Și îmi voi schimba numele în „James Park.”
Da, știu cum e să nu prea dai pe acasă…
și nu e deloc plăcut.
Ar trebui să stau mai mult cu ei și să devin „Oliver Park”.
Parcă nici nu pot vorbi cu copiii mei.
Era un copil timid. N-a făcut rău nimănui! Ce știți dv.?
- Când o să-l prindeți? - Obstrucționați justiția.
- Nu zău? Asta fac? - Doamnă, liniștiți-vă!
- De ce nu l-ați prins? - O să vă sun când vă calmați.
- Ai zice asta dacă ar fi copilul tău? - Ajutor, vă rog!
Bietul meu copil a fost autopsiat…
Dle, e totul în regulă?
N-ai văzut că m-a plesnit?
Domnule?
Ce e?
Și eu mă enervez când mă gândesc la det. Park.
Și?
Nu credeți că ați fost prea dur cu mama victimei?
Adică?
Gândiți-vă!
I-a murit copilul.
În locul ei, o luam razna de mult.
A fost ucis și nu avem nicio probă.
Încă n-am descoperit niciuna, atât. Orice crimă lasă urme.
Știți că nu mă refer la asta.
Mă scuzați.
Auzi?
Și victimele pot fi agresori.
Bine?
Mă înțelegi?
La secția Dunsan am lucrat la un caz.
O chema Kang Yeon-seo.
Mi-o amintesc și acum.
- Ce faci? - Îți conturez sprâncenele.
De ce nu te machiezi?
- Machiată, arăți super! - Bine.
Fetelor, el e!
Arăta mai bine în poză.
- Asta o să-i vină bine, nu? - Sigur.
Ce-i cu ea?
Nu știu. E îndrăgostită.
Zicea că e sexy, dar nu prea e.
- Ce? Nu era nevoie. - Ce e?
- Ce mai faci? - Bine.
- Ce-i asta? - Ce faci după ore?
Ce e, frate?
E a mea!
N-am terminat!
- Prietenele tale? - Da.
Ce e?
- Haide! - Hei, e a mea.
Unu, doi, trei!
Iubito, zâmbește mai larg! Unu, doi…
Ai terminat? Hai!
- Unul mai vesel. - Îmi stă bine?
- Vrei să vezi? - Da.
- Rahat! - Hai!
- Gura, cretinule! - Repede!
- Nu știi să aștepți. - Hai!
- Cum e? Are țâțele mari? - Ce dracu'…
- Are niște craci… - E țâțoasă, nu?
Hai!
- Voiam să i-o mai trag o dată. - Lasă prostiile! Hai!
Bine.
La o lună după viol,
s-a sinucis.
- Vreau să vorbesc cu el. - Mai târziu.
Domnule, putem vorbi puțin?
- Suntem la o înmormântare. - Stai!
Se pare că poveștile noastre nu coincid.
- Putem vorbi la secție. - E ciudat că mă tot evitați!
- Doamnă, vă rog… - Dacă nici n-a fost viol?
Ești nebună!
De ce țipați la mine?
Cucoană, chiar nu ești om? Cum poți să faci așa ceva? Te rog să pleci!
- Cum îndrăznești? - Hai!
- Cum adică nu sunt om? - Îmi cer scuze…
- Oameni buni, nu-i ascultați! - Cucoană…
Or fi ei copii, dar între bărbați și femei se mai întâmplă chestii.
- Cum îndrăznești… - Ce?
- Ce pula mea ai zis? - Obraznicule!
- Ai sărit calul! Ea a vrut-o? - S-a dat la el!
- „Se mai întâmplă?” - Rataților!
Futu-i!
- Profiți de pe urma copilului tău? - Futu-i!
- Așa mamă, așa fiu. Jigodie! - Sunteți toți la fel…
Japița asta a venit la înmormântarea fetei
și i-a acuzat pe părinți ei de toate mizeriile.
E femeia de mai devreme.
Înțelegi?
O fată a murit.
Dar, fiind minor, fiul ei a scăpat ușor.
Și crezi că asta a fost tot?
Nenorociții ăia au continuat să bată, să fure…
Nu știu exact ce simt părinții lor,
dar, în ochii părinților ei, puștii ăia nu-s doar victime.
În locul lor, îi omoram cu mâna mea.
Oamenii nu sunt doar agresori sau victime.
Pot fi ambele în același timp.
Să-i vizităm pe părinții fetei?
De ce?
- Poate că ei sunt făptuitorii… - N-ai văzut locul crimei?
Ți s-a părut o crimă din răzbunare?
A fost ceva spontan.
Totuși, nu se știe niciodată.
Da, ea era. Sunt absolut sigur.
Stătea acolo.
Stătea pe loc și se uita în jur. Parcă era o fantomă.
Dar nu a intrat în magazin.
- Se tot uita în jur. - La ce oră?
Când începea tura de noapte, deci cam pe la 22:00.
Da. La ora 22:00.
- Aveți camere de supraveghere? - Sigur că da.
Uitați-vă acolo!
Am investit și mi-am luat unele noi.
Calitatea imaginii e grozavă.
Din cauza asta, fișierele sunt mai mari și le șterg o dată la cinci zile.
Deci, n-aveți filmarea?
Ceva avem,
doar că nimic mai vechi de cinci zile. Avem înregistrarea de ieri.
Dar el? Cum îl cheamă…
Pe cine?
Așa, Lee Tang.
- Ce mai face? - Nici nu vreau să-mi amintesc de el.
Mă enervez numai când îi aud numele.
Cum îndrăznește să mă înjunghie pe la spate?
De exemplu, ușa. Mesajul nu se mai aude.
- A stricat și ușa, nu? - Da.
Încerca să mă enerveze sau ce? Domnule detectiv…
L-am plătit în avans și n-a mai venit.
- Serios? - Da.
Ce nemernic…
Stați puțin… Apropo, cred că a văzut-o și el pe doamna aia.
Asta vă ajută în vreun fel?
VREI AJUTOR? SUNĂ!
MODUL INCOGNITO
NUMĂR DE TELEFON
NUME: LEE TANG
LEE TANG
DOAR PENTRU EROI TE-A INVITAT
SALUT!
ȘTERGERE AUTOMATĂ ÎN TREI SECUNDE
MERSI DE MESAJ
ÎMI PARE BINE, DLE LEE TANG
BLOCAȚI UTILIZATORUL
Băga-mi-aș!
Ce a fost…
Poșta! Am o recomandată!
E cineva acasă? De ce nu răspunde?
Cărui fapt datorez această onoare?
Sunt detectivul Jang, cel mai ocupat om din lume.
- De ce ai plecat așa de repede? - Mai am treabă la spital.
Nici măcar nu m-ai sunat cât am fost în spital. Ce e?
Ai stat acolo două zile.
E ca o consultație mai lungă.
Nu-i așa? Auzi?
Ai demisionat, nu?
Pleci fără să prinzi ucigașul?
Am găsit ceva ciudat în cazul Seon Yeo-ok, dar trebuie să mai cercetez.
Doamne, numai despre muncă vorbești! Parcă ai fi robot, nu om.
Dacă ucigașul ne pică în poală, mă mai gândesc dacă rămân.
Nu ne va pica în poală dacă stai acasă. Fă și tu ceva!
Gata, închid. Trebuie să stau cu familia.
Sigur nici nu te vor acolo.
Bea multă apă!
Altfel, faci pietre la rinichi.
Gândește-te la sănătatea ta, nu la ucigaș!
Nu mai schimba subiectul și…
Ai ieșit îmbrăcat așa?
N-are nimic, n-am lipsit mult.
Dong-u nu trebuia să vină de la școală?
- A ieșit cu bicicleta. - La naiba!
Nu mai arunca cu obiecte!
De când are bicicletă?
Nu ți-a spus Nan-gam?
I-a făcut-o cadou de ziua lui.
Zău?
Da.
Sună-l și mulțumește-i!
De ce naiba nu mi-a zis?
Ce golan parșiv!
CITAȚIE
JUNG GANG-HYO VĂ DĂ ÎN JUDECATĂ PENTRU FRAUDĂ FINANCIARĂ
Rahat!
Ei bine… a fost dat în judecată pentru fraudă.
- Dar e doar un lucrător part-time. - Da.
Așa că i-am spus să inițieze o acțiune într-o instanță civilă,
dar tot zicea că mă obligă legea să-i deschid dosar penal.
Deci, n-am avut de ales.
Voiam să-i ajut să ajungă la o înțelegere,
dar problema e…
că a dispărut.
Ai adresa lui?
Adresa lui?
Să vedem.
I-am trimis citația. Să vedem când a fost asta…
Trebuie s-o fi primit azi.
Apropo, îl cunoști?
Da.
Dacă dai de el, anunță-mă!
- Sigur. - Mulțumesc!
Anunță-mă și dacă nu dai de el!
Sigur. Te anunț.
Mulțumesc!
Faceți la stânga pe strada următoare!
Ați ajuns la destinație.
De mult trebuia să mă mut.
Nu-i plăcea să fie fotografiată, dar îi plăcea să facă poze altora.
I-a pozat pe toți colegii.
- Pe toți. - Pot să mă uit la asta?
Sigur.
Odată i-am spus: „Fă-te fotografă, dacă-ți place așa de mult.”
Dar a zis că vrea o slujbă obișnuită.
Să lucreze la o firmă decentă
și să facă poze ca hobby.
N-a ieșit niciodată în evidență.
Îi plăcea să fie discretă.
N-o zic fiindcă era copilul meu,
dar a fost o fată sufletistă
și grijulie.
De aceea i-am ucis.
Poftim?
Eu i-am ucis.
Am ucis o pers…
I-am ucis.
Detectiv Lee Chang-taek.
Bună ziua!
Aș vrea…
să mă predau.
Vreți să vă predați?
Cum vă numiți?
Lee Tang.
Domnul Lee Tang? O clipă, vă rog!
Să vedem…
Cred că ați primit citația.
Ați dispărut după ce ați primit un avans
de la dl Jung Gang-hyo.
Sunteți anchetat.
Vă rog să veniți la secție la data indicată.
De fapt,
pot să vin azi?
Azi?
Astăzi… Stați puțin!
Nu la 19:00. Nici la 20:00.
Ați putea veni la ora 21:00?
Sigur.
MAGAZIN
MAMA
Deci, i-ați lovit cu o cărămidă,
dar nu vă amintiți ce ați făcut apoi cu ea?
Nu.
Victimele erau doi adolescenți zdraveni.
Ce anume v-a dat curaj să-i atacați?
Erau…
foarte beți. Nici nu puteau merge drept.
Am profitat de ocazie.
De unde știați că sunt beți?
Păreau…
gata să leșine
și se clătinau.
Mă scuzați că m-am dus singur!
Tu l-ai adus la secție?
Dv. ați menționat de liberarea condiționată, nu?
Ei bine, a fost liberat cu o zi înainte de incident.
M-am gândit că are legătură cu cazul,
așa că l-am vizitat acasă.
Totul, grație îndrumărilor dv.
Mulțumesc!
Șeful a ajutat cu restul.
Serios, adineauri am avut niște emoții…
Din fericire, a mărturisit tot și spusele lui se potrivesc cu…
Poftim, dle!
Scrieți pe îndelete!
Ce-ați zice să fumăm o țigară?
M-am lăsat de mult.
Atunci, de ce ați mințit?
Poftim?
Nu i-ați omorât, nu?
Nu înțeleg.
Sunt sigur că nu știți, fiindcă nu i-ați ucis,
dar o victimă a fost arsă cu țigara pe față.
Și încă ceva.
Nu sunteți dreptaci.
Vino!
Ce e?
De ce te-ai dus singur acolo?
Ca să-l interoghez.
Acționezi pe cont propriu și acum crezi că e nevinovat?
Declarația lui n-are nicio logică. Nici probe nu avem.
- Ce vrei să spui? - Fără probe…
Avem cărămida, de care presa nu știe. Și are mobil.
Dacă spune că a aruncat cărămida în râul Geum,
o s-o căutați pe fundul râului?
Nu, corect?
Nu știm dacă e complice sau martor.
Haideți să nu ne pripim!
Fac asta fiindcă am încurcat-o, dacă apare adevăratul vinovat.
- Trebuia să vorbești întâi cu mine. - Eu doar…
Te crezi grozav, nu?
Îmi cer scuze că m-am pripit.
Dar chiar credeți că spune adevărul?
Încearcă să ascundă ceva, deci trebuie să aflăm ce.
- Asta crezi? - Da.
Bine, istețule.
Tare deștept te crezi!
Dacă iese prost, voi răspundeți!
LUCRĂTORUL PART-TIME VINE LA ORA 21:00
Îmi cer scuze!
Ți-am spus să nu te pripești.
Nu-i așa?
Poți pleca.
Ce, te-am jignit?
Nu, să trăiți!
Am să vă spun ceva.
Ce?
Le-am spus mamelor victimelor că avem un suspect.
Care victime?
Liceenii morți.
Și dl Kang Sang-muk?
S-a dus acasă?
Tocmai a plecat.
Asta nu-i o problemă, nu?
Hai să ne jucăm!
De-a ce?
Ce ți-ar plăcea?
- Leapșa. - Leapșa?
Iar? Serios?
Da?
Băi, mi-ai câștigat respectul!
Cum l-ai înjunghiat pe gabor!
Mă ofticase. Ce pula mea era să fac?
Mai știi când l-ai pocnit pe tipul ăla cu un extinctor?
Ți-am zis să nu vorbim despre asta. A fost un accident. A căzut pe el.
- Mama ta va rezolva și de data asta, nu? - Nu știu.
De ce ai înjunghiat un gabor, cretinule?
Mă călca pe nervi. Trebuia să fac ceva!
FACEȚI CE AȚI EXERSAT ȘI MĂ OCUP EU DE RESTUL
- Sunteți teafăr? - Dle, treziți-vă!
- Mă vedeți? - Deschide ușa!
E conștient?
- Doamnă… - Coborâți!
- A deschis ochii. - Sunteți teafăr?
Și-a revenit.
Doamnă!
Deschideți ușa, doamnă!
Introduceți bancnotele!
MAGAZIN
MAMA
Introduceți bancnotele și apăsați „Confirmare”!
Vă mulțumim!
Ești teafăr?
Sună la Urgențe!
Ce pula mea e asta?
Ce e? Ia să văd!
Uite, sunt bani!
Și restul?
Aruncă-l, ce altceva?
Să mergem!
Deci, un hoț pe motocicletă v-a furat geanta.
Da.
E incredibil că mai există așa ceva!
Exact.
Băga-mi-aș!
E ca într-un banc prost…
Atenție la cap!
Apăsați soneria dacă aveți nevoie de ceva!
Trebuia să vă escortăm acasă.
Cred că asta înseamnă…
să fii părinte.
Ce vreți să spuneți?
Nu degeaba vă străduiți atât.
Știți cine e ucigașul?
Eu sunt ucigașul.
A-ți asuma o crimă pe care n-ai comis-o nu e răzbunare.
N-a fost răzbunare.
I-am ucis fiindcă meritau.
Nemernicii ăia…
au primit ce meritau.
Mi s-a luat…
o piatră de pe inimă.
- Trebuiau făcuți arșice. - Domnule…
Înțeleg foarte bine că uneori se întâmplă să vrei să ucizi pe cineva.
Dar pedeapsa trebuie aplicată în limitele legii.
Asta cred eu.
Mai trec mâine.
Mișcați-vă brațul!
E în regulă?
- Da. - Țineți-l așa! O să vă bandajez.
- E cam cald, nu? - E în regulă.
Cred că pot merge singur.
Credeți că puteți?
Da. Mulțumesc.
- Pe curând, atunci! - Mulțumesc!
DACĂ ASTA VĂ DORIȚI, VĂ VOI RESPECTA DECIZIA
ȘTERGERE AUTOMATĂ ÎN TREI SECUNDE
Mă scuzați!
- Sunteți teafăr? - Pleacă! Repede!
Du-te!
- Ce… - Poliția e aici.
Trebuie să pleci chiar acum!
Mă cunoașteți?
Du-te!
- Mă cunoașteți, nu? - Fugi!
Dv. sunteți tipul de pe Telegram?
Am multe să-ți zic.
Citește-ți mesajele!
Dv. sunteți! Dv. m-ați dus acasă.
Ne poate auzi prea multă lume. Trebuie să pleci. Acum!
Domnule…
Nu-mi mai pasă de soarta mea.
Dar, oricum, de ce ați făcut-o?
- M-ați urmărit mereu? - Nu.
I-ați trimis pe hoții ăia pe motocicletă?
Ce motocicletă? Nu, n-am fost eu.
Oricum,
am o groază să-ți spun, dar vorbim pe Telegram.
Du-te!
Mulțumesc!
Cu plăcere!
Domnule!
- Aoleu… - Sunteți teafăr?
Da, sunt bine.
- Scuze, domnule! - Încetează, n-a fost vina ta!
Ești începător.
Iar raționamentul tău n-a fost total greșit.
Te străduiai să prinzi ucigașul.
Nu fi prea dur cu tine!
Unde plecați?
- Alo? - A venit Lee Tang?
Nu.
- Nu? - Îl mai aștept.
Bine.
Spune-mi! Ce ai greșit?
Spune-mi!
Tată…
E prea tare.
Dă mai încet sau oprește-l!
Da. Scuze, Yeon-seo. Nu te-ai culcat?
Și lasă-te de fumat!
Se vede pe ten.
Bine.
Îți promit că mă las.
Vrei să mănânci ceva?
Mai iei somnifere?
Nu, totul e în regulă.
Fir-ar! Nemernicule!
Căcat cu ochi!
Labagiule!
Vino-ncoa, nemernicule!
Futu-i!
Vino încoace!
Labagiule!
Japiță!
Nenorocitule!
Alo, cine e?
Sunt asistenta domnului Kang Sang-muk.
- Dl Kang Sang-muk? - Da. Veniți repede, vă rog!
Poftim?
E în salonul ăla. Trebuie să-i facem un test pentru ficat și rinichi.
- Îi verific semnele vitale. - Și?
- Tensiune 130 cu 90. - Repede!
Domnule, treziți-vă!
Domnule?
TELEGRAM
CONT ȘTERS
Eroul…
Lee Tang!
Mai încet, ca să nu deranjăm vecinii!
Știu că ești acolo. Deschide!
Promit că nu mă supăr. Deschide ușa! Am venit cu mama.
- Poftiți! - Mulțumesc!
Mulțumesc!
Ce?
Doamne, Dumnezeule!
Doamne! Locul ăsta…
Ce-i asta?
Mamă, hai să-l sunăm iar pe Gyeong-hwan!
Citește-mi-l! Cred că e pentru mine.
„Dragi părinți…”
Știi de la ce etaj a sărit?
De la șase.
A căzut…
dar n-a murit pe loc.
Am dus-o la spital.
Acolo s-a chinuit…
șaisprezece ore.
Doamne, pur și simplu nu pot…
E numai vina mea.
A murit nerăzbunată, disperată.
Merit să mor pentru asta.
Scuze, m-a luat valul.
Nenorociții…
care i-au făcut asta fiicei mele…
Chiar aș vrea să-i omor…
dacă aș putea.
Dar…
nu pot face nimic.
Domnule…
Scuze că vă întrerup,
dar cred că există o cale.
Poftim?
Subtitrarea: Brândușa Popa