«Моя мила Йоок».
Чорт, у голові паморочиться.
Я запала на того високого типа.
Він такий сексі, охрініти!
Що вона верзе?
Вам не холодно?
Припини дуріти. Сиди, бляха, спокійно!
Знаєш, я…
Що з цією дівкою?
Я попросила номер у високого, а він дав номер коротуна.
Але коротун теж, бляха, симпатичний.
Маленький і няшний, так і хочеться обійняти.
Йоок, може, послухаєш?
-Чорт. -Ні.
Сучко, там газ.
Стули писок, сучко. Не діставай, бляха-муха.
Гей.
Гей, цигарку…
Сука, не запалюй її.
«Моя бідолашна Йоок».
«Вона нічого поганого не зробила».
«Їй просто не пощастило».
«Потрапила у погану компанію».
Так завжди казала моя тітка.
Ну,
принаймні вона так вважала.
Боже.
Моя голова.
Любий, ти не відчуваєш запаху?
Ну ж бо, прокидайся.
А ти чому не спиш о цій порі?
Що це за запах?
Чорт, мамо, ти все зіпсувала.
Йоок.
Поліція сказала,
що вона застрахувала життя своїх батьків вісім разів.
Річ була не в інвалідності і не у бідності.
Це її вдача і марнославство.
Знаю, люди кажуть,
що їй варто поспівчувати, бо вона спокутувала життям,
але я не збираюся цього робити.
Смерть не спокутує гріхи, у яких людина не розкаялася.
Тому, будь ласка, не висловлюйте їй співчуття.
УБИВЧИЙ ПАРАДОКС
Я КУЗИНА СОН ЙООК, НЕЗРЯЧОЇ, ЯКА ВБИЛА БАТЬКІВ
ЧЕКАЮ ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВОНА НАЧЕ НЕ МАЛА ПРАВА БРАТИ СОБАКУ
Здуріти, скажіть?
Мабуть, карма існує.
-Чесун. -Що?
-Підійди на секунду. -Нащо?
До тебе прийшли детективи.
Хай Уісоб закінчить, ходімо зі мною.
Так.
Це я написала той пост.
Чому ви питаєте?
Думаєте, це я її вбила?
Зовсім ні.
Просто маємо питання щодо вашої кузини,
покійної панни Сон Йоок.
-Коли ви востаннє розмовляли з нею? -Ні.
Ми не спілкувалися.
Коли ви востаннє її бачили?
Минуло стільки часу,
що й не пам'ятаю.
Можете сказати приблизно, скільки років тому?
Коли Йоок була в початковій школі,
вона вилила мені в обличчя окріп.
Знаєте навіщо?
Так, я читав ваш пост.
Ви брали її речі, не спитавши.
Ні. Тому що вона була клятим стервом.
Це був лише привід спробувати вбити мене. Вона просто…
Вона зробила це з посмішкою.
Вона посміхалася, виливаючи мені в обличчя окріп.
А ви б хотіли її пам'ятати на моєму місці?
Вертайтеся до роботи.
-Дякуємо за ваш час. -На все добре.
-Безпечної дороги. -Дякую.
І ще одне. Пес-поводир, про якого ми згадували.
Я подзвоню востаннє, коли ми його знайдемо.
Ні.
Він мене не обходить.
Не треба повідомляти.
Матінко.
-Вітаємо з народженням заново! -Вітаємо!
Чунчжіне, ти в сорочці народився.
Я й не думав, що таке може статися на прогулянці вулицею.
-Молодець. -Так, пане.
Нарешті маєш почесний шрам. Як ти?
-Як ви? Боляче було? -Ще б пак!
-Так соромно. -Ну, скажи щось.
Тут же нікого не штрикали?
Я торік мало не помер.
Ти і близько не був до смерті. От я був.
Пляшка соджу була отака.
І він мене нею штрикнув.
У таку мить і болю не відчуваєш.
Я в цей момент подумав: «Я маю піймати засранця».
Ні, серйозно.
Обернувся, але почалася кровотеча.
Знов те саме!
Серйозно, кров аж юшила.
Тоді я зрозумів: «Щось не так».
Кров наче із самого мозку витікала.
А може, це анемія.
Усе не так погано.
-Та я серйозно. -Ти перебільшуєш.
А тебе хіба штрикали?
То хто вбив тих хлопців?
Хтозна.
Це були химерні дні.
Атож. Все так дивно.
Хай там як, вертайся до лікарні, а там спробуй усе пригадати.
Просто згаяні роки.
І я не лише про цей випадок.
Лікар каже, що одного дня я помру на місці, якщо так гаруватиму.
Я не створений для роботи детектива.
Але з такою роботою не хочу працювати в нічну зміну.
Хлопче, думаєш, десь краще?
Усі ми думаємо про звільнення.
Ти знаєш, куди підеш працювати, коли…
Заходьте.
Привіт. Дякую.
То я питаю: ти маєш чим зайнятися після звільнення?
Ви знаєте, що моя дружина керує перукарнею?
Ми вже три роки думаємо поїхати за кордон по робочій візі.
Вона продає салон. Крім того, в мене буде вихідна допомога.
Не можна, щоб дружина нас утримувала.
Тому я навчуся готувати сашимі.
І зміню ім'я на Джеймс Пак.
Так, я достатньо пожив далеко від сім'ї.
У цьому немає нічого доброго.
Треба було поїхати з ними і стати Олівером Паком абощо.
У нас із дітьми й розмова не клеїться.
Мій синок був тихий. Мухи не скривдив!
Що ви знаєте?
-Піймаєте вбивцю чи ні? -Ви заважаєте правосуддю.
-Та невже? -Пані, прошу, заспокойтеся. Ні.
Ви спіймали вбивцю?
Я подзвоню, коли заспокоїтеся.
-Ви б сказали таке про свою дитину? -Її може хтось вивести?
Ще на розтині бідного розпанахали…
Пане, ви як?
Як після ляпаса.
Детективе Чан.
Що?
Я теж злюся, коли думаю про детектива Пака.
І?
Ви не надто різко з матір'ю жертви?
Тобто?
Лишень подумайте. Вона втратила дитину.
Я б на її місці збожеволів.
Це вбивство, а доказів немає.
Неправда. Ми їх просто ще не знайшли.
Докази є завжди.
Ну, я не це маю на увазі.
Вибачте.
Слухай.
Жертви можуть бути нападниками.
Гаразд?
Розумієш, про що я?
Я працював над справою на станції Тунсан.
Її звали Кан Йонсо.
Досі пам'ятаю.
-Що ти робиш? -Брови тобі фарбую.
Почни вже фарбуватися.
-Тобі так личить. -Добре.
Гляньте. Це він.
На фото симпатичніший.
-Йому в цьому буде гарно? -Авжеж.
Що з нею таке?
Не знаю. Закохалася.
Казала, красень, а він звичайний.
-Що? Не треба було. -Що це?
-Як ти? -Добре.
-Що це? -Що робиш після уроків?
Що це, друже?
Гей, це моє!
Я не закінчила.
-Це твої подружки? -Так.
Що таке?
-Ходімо. -Гей, це моє.
Один, два, три.
Люба, усміхнися ширше. Один, два…
Ходімо, якщо закінчив.
-Щасливіше? -Я там гарна?
-Показати? -Покажи.
-Чорт! -Гей, ходімо!
-Вилупку, постривай. -Швидше.
-Не можеш, бляха, почекати. -Швидше!
-То як? Здорові цицьки, еге ж? -Іди в дупу.
-І ноги відпад. -Правда ж, здорові?
Та ходімо вже.
-Але я хочу трахнути її ще раз. -Годі дурня клеїти. Ходімо.
Гаразд.
Через місяць після зґвалтування
вона наклала на себе руки.
КАН ЙОНСО
-Я хочу з ним поговорити. Пане! -Потім.
Пане, можна вас на два слова?
-Це похорон. -Чекайте.
Схоже, у нас дві різні історії, пане.
-Поговоримо у відділку. -Дивно, що ви мене уникаєте.
-Пані, прошу. -Ви ж не знаєте, чи була згода.
Жінко, ви глузду з'їхали!
Навіщо підвищувати голос?
Шановна, ви людина взагалі? Як ви могли таке вчинити? Прошу, йдіть.
-Як ви смієте! -Ходімо.
-Хто я, як не людина? -Перепрошую.
-Не слухайте лише одну сторону. -Шановна.
Може, вони й діти,
але між чоловіками й жінками буває різне.
-Як ти смієш… -Що?
Що ти, бляха, сказала?
-«Бляха»? -Безсовісна!
-Згода? -Вона з ним фліртувала.
-Може статися різне? -Нікчеми!
-Геть! -Чорт.
-Хочеш відкупити своє щеня? -Чорт забирай!
-Яблуко від яблуні. Непотріб… -Ясно. Ви всі однакові…
Це стерво прийшло на похорон дівчинки
і закидало батькам різну маячню.
Це її ми там бачили.
Ясно?
Померла людина.
Та її сину все минулося, бо був малолітнім.
Думаєш, на цьому все?
Ці виродки й надалі нападали, крали, що тільки не витворяли.
Я не знаю, як почуваються батьки,
але в очах батьків дівчинки ці виродки не жертви.
На їхньому місці я б сам їх порішив.
Люди не діляться на нападників або жертв.
Іноді вони і те, і інше.
Може, навідаємо батьків дівчинки?
Нащо?
-Може, вони вбивці… -Ти не бачив місце злочину?
Було схоже на навмисне вбивство з помсти?
Воно було спонтанним.
Але ніколи не знаєш.
Так, це була вона. Так, вона. Так.
Вона стояла там.
Просто стояла і роззиралася.
Я подумав, що це привид.
Але вона не зайшла в магазин.
-Просто дивилася. -О котрій це було?
Мала починатися нічна зміна. Отже, близько 22:00.
Саме так, десята.
-У вас є камери? -Звісно, детективе.
Гляньте туди.
Я вклав гроші і замінив їх на нові.
Якість відео чудова.
Але через гарну якість
файли більші і зберігаються лише п'ять днів…
То записів нема?
Ну, дещо є.
Але не давніше, ніж п'ять днів. Є вчорашнє відео.
А він? Як там його?
Хто?
Лі Тан. Так.
Як у нього справи?
Навіть не починайте.
Бісить навіть ім'я цього вилупка.
Як він міг ударити мене ножем у спину?
Ось, двері. Звук більше не працює.
-Це ж він зламав? -Так.
Хотів мене розлютити? Тобто, детективе,
я дав йому аванс, а він зник.
-Справді? -Так.
Не можу повірити, який гад.
Чекайте. А він теж, здається, її бачив. Ту жінку.
Це вам якось допоможе?
ЗВЕРТАЙСЯ ПО ДОПОМОГУ T.ME/ONLYFORHEROES
РЕЖИМ ІНКОГНІТО
НОМЕР ТЕЛЕФОНУ
ІМ'Я ЛІ ТАН
ТАЄМНИЙ ЧАТ З «ЛИШЕДЛЯГЕРОЇВ»
ПРИВІТ
«ЛИШЕДЛЯГЕРОЇВ» ВСТАНОВИВ ЧАС АВТОВИДАЛЕННЯ ТРИ СЕКУНДИ
ДЯКУЮ, ЩО ЗВ'ЯЗАЛИСЯ
ДУЖЕ ПРИЄМНО, ПАНЕ ЛІ ТАН
ЗАБЛОКУВАТИ
Паскудство.
Що це…
Рекомендований лист!
Нікого немає? Чому не відповідають?
То чим завдячую?
Детективе Чане, найбільш зайнята людина у світі.
Чому ви так рано пішли?
У мене ще є справи в лікарні.
Ти не дзвонив, поки я був у лікарні.
То що таке?
Ви пробули там два дні.
Це просто довгий візит до лікаря, ясно?
Слухайте.
Кажуть, ви пішли з поліції.
Не можна йти, поки вбивця на волі.
Я знайшов щось дивне у справі Сон Йоок.
Але треба ще покопати.
Боже, ти лише про роботу говориш? Безсердечний робот.
Я подумаю, якщо вбивця впаде як сніг на голову.
Удома нічого на голову не впаде.
Треба хоч щось робити.
Нехай, я кладу слухавку. Маю проводити час із сім'єю.
Вони й не хочуть, щоб ти був удома.
Пий багато води, щоб не було каменів у нирках.
Думай про здоров'я, а не про вбивцю.
Не змінюйте теми…
Ти йшов у такому вигляді?
Усе гаразд. Там нема що йти.
А Тону не мав повернутися зі школи?
-Він катається на велосипеді. -Чорт!
Гей, годі розкидатися.
Відколи в нього є велосипед?
Хіба Нангам не казав?
Він надіслав йому передчасно на день народження.
Справді?
Так.
Зателефонуй і подякуй.
Чому він мені не сказав?
От хитрий лис.
ПОВІСТКА
ПОЗОВ ПРО ФІНАНСОВЕ ШАХРАЙСТВО. ЧУН КАНХЬО
Чорт.
ПОВІСТКА
На нього подали до суду.
-Та він працює неповний день. -Так.
Тож я порадив йому подати цивільний позов.
Але він був непохитний. Стверджував, що я зобов'язаний подати позов.
У мене не було вибору.
Я хотів допомогти їм домовитися,
але проблема в тому, що з ним неможливо зв'язатися.
Знаєте його адресу?
Адресу? Зараз.
Я відправив повістку. Погляньмо, коли це було?
Він мав отримати її сьогодні.
Ви що, його знаєте?
Так.
Якщо зв'яжетеся, будь ласка, дайте знати.
-Звісно. -Дякую.
І як не зв'яжетеся, теж дайте знати.
Звісно, я подзвоню.
Чудово, дякую.
На цій вулиці поверніть ліворуч.
Ви досягли місця призначення. Навігацію завершено.
Давно треба було перебратися.
Вона не любила, коли її фотографували, але любила фотографувати інших.
Фотографувала всіх у класі.
-Усіх. -Можна поглянути?
Так, будь ласка.
Одного разу я сказав їй, щоб ішла у професійні фотографи.
Але вона хотіла звичайну роботу.
Працювати у пристойній компанії, а фотографувати як хобі.
Вона ніколи не виділялась.
Була непомітною.
Я кажу це не тому, що вона моя дитина,
але вона була доброю
і чуйною.
Тому я їх убив.
Що?
Я їх убив.
Я вбив люд…
Я їх убив.
Так, це детектив Лі Чантхек.
Добридень. Я хочу здатися.
Хочете здатися?
Як вас звати?
Лі Тан.
Пане Лі Тане? Зачекайте.
Зараз побачимо.
Мабуть, ви отримали повістку.
Це щодо вашого зникнення після отримання авансу
від пана Чуна Канхьо з магазину OS25.
Тепер ви під слідством.
Прошу зайти у слідчий відділ у вказану дату.
Власне,
можна зайти сьогодні?
Сьогодні?
Сьогодні… Зачекайте.
Не сім. Не вісім.
Дев'ята вечора підійде?
Авжеж.
МАГАЗИН
МАМА
То ви вдарили їх цеглиною,
але що робили далі, не пам'ятаєте?
Так.
Обидві жертви були здоровими підлітками.
Чому ви були впевнені, що здолаєте їх?
Вони були
вгашені і не могли йти прямо.
Я подумав, це мій шанс.
Звідки ви знали, що вони були п'яні?
Вони були ледь притомні, хиталися туди-сюди.
Вибачте, що поїхав сам.
Це ти його привів?
Ви ж казали про його випробувальний термін.
Я перевірив. Він закінчився за день до інциденту.
Я подумав, це пов'язано зі справою,
тож зайшов до нього додому.
Це завдяки вашому керівництву. Дякую.
Бос допоміг з рештою.
Але серйозно, я так хвилювався.
На щастя, він в усьому зізнався,
це збігається з обстав…
Тримайте.
Заповніть усе, не поспішаючи.
Якщо хочете трохи відпочити, може, покуримо?
Я давно кинув курити.
Тоді чому ви збрехали?
Що?
Ви ж його не вбивали?
Я не розумію запитання.
Упевнений, ви цього не знаєте, бо не вбивали їх.
Але одній із жертв пропалили лице цигаркою.
Окрім того,
ви не правша.
За мною.
Що?
Якого хріна ти пішов туди сам?
Я його допитував.
Ви самі його притягнули, а тепер кажете, що він невинний?
Його свідчення не збігаються. І доказів немає.
-Про що ти? -Без доказів…
Ось цегла. Цього ми пресі не казали. І в нього є мотив.
Якщо він скаже, що кинув цеглину у річку Кимґан,
ви обшукаєте дно річки?
Адже ні?
Невідомо, підбурювач він, співучасник чи свідок.
Розберімося без поспіху.
Бо нам усім буде капець, коли заявиться справжній злочинець.
То поговорив би зі мною наодинці.
-Чекайте, я просто… -Думаєш, ти такий геній?
Вибачте за поспішність.
Але ви справді йому вірите?
Він хоче щось приховати, тож треба з'ясувати, що саме.
-Он як? -Так.
Добре, пане розумнику.
Думаєш, ти такий розумний?
Раптом що, винні ви двоє.
ЗВ'ЯЗАВСЯ З КАСИРОМ. ПРИЙДЕ О 21:00.
Вибачте.
Я ж просив не поспішати.
Хіба ні?
Можеш йти.
Що, зачепив самолюбство?
Ні, пане.
-Просто хочу дещо сказати. -Що?
Я повідомив матерів жертв, що в нас є підозрюваний.
Яких жертв?
Загиблих старшокласників.
А пана Кана Санмука ти відправив додому?
Він щойно пішов.
Проблем не буде, так?
Нумо грати.
У що?
У що хочеш?
-У квача. -У квача?
Знову? Справді?
Так?
Ого, бандюго, ти заслужив мою повагу.
Не вірю, що ти штрикнув копа.
Він мене збісив. Що я мав робити?
А того разу вдарив хлопця вогнегасником.
Я просив про це мовчати.
Я ненавмисно. Він на нього впав.
Твоя мама і цього разу все владнає?
Я не знаю.
Навіщо штрикнув копа, недоумку?
Він діяв мені на нерви. Я мав щось зробити!
РОБІТЬ, ЯК ТРЕНУВАЛИСЯ. ПРО РЕШТУ ПОДБАЮ
-Пане, як ви? -Отямтеся.
-Бачите мене? -Відчиніть дверцята.
Він притомний?
-Пані. -Вийдіть з машини.
-Розплющує очі. -Ви як?
Опритомнів.
Пані, відчиніть дверцята.
Будь ласка, вставте купюри.
МАГАЗИН
МАМА
Будь ласка, вставте купюри і натисніть «Підтвердити».
Дякуємо, що скористалися нашими послугами.
Ви як?
Викличте швидку.
Якого біса?
Що таке? Покажи.
Бачиш, є гроші.
А решта?
Просто викинь. Що ще?
Ходімо.
Кажуть, вас пограбував мотоцикліст. Це правда?
Так.
Повірити не можу, що й досі вихоплюють сумки.
Це точно.
Чорт, це ж треба, наче розіграш.
Не вдартеся головою.
Будь ласка, в разі потреби, тисніть на кнопку виклику.
Треба було провести вас додому.
Мабуть, така вже…
батьківська доля.
Що ви маєте на увазі?
Має бути причина, чому ви йдете на це.
Знаєте, хто вбивця?
Я вбивця.
Брати провину за чужий злочин не помста.
Це не помста.
Я вбив їх, бо вони на це заслужили.
Ці покидьки отримали по заслузі.
Було так приємно. Наче гора з плечей упала.
-Тих гадів треба було знищити. -Пане.
Я чудово розумію, що в житті
іноді буває так, що хочеться когось убити.
Але покарання має відбуватися в межах закону.
Така моя думка.
Заїду завтра.
Поворухніть рукою.
-Так добре? -Так.
Потримайте так хвилинку. Я перев'яжу.
-Душно там, так? -Нормально.
Далі я можу сам.
Впораєтеся?
Так. Дякую.
-Тоді до зустрічі. -Дякую.
ЯКЩО ВИ ЦЬОГО ХОЧЕТЕ, Я ПОВАЖАЮ ВАШЕ РІШЕННЯ
АВТОВИДАЛЕННЯ ЧЕРЕЗ ТРИ СЕКУНДИ
Вибачте.
-З вами все гаразд? -Тобі не можна тут бути. Іди.
-Що… -Тут поліція.
Ти маєш негайно йти.
-Ви мене знаєте? -Іди вже.
-Ви мене знаєте? -Швидше йди.
Ви той тип з телеграму?
Я маю багато розповісти, але перевір свій телеграм.
Це ви довели мене додому.
Тут забагато очей. Ти маєш піти. Негайно.
Пане, мені байдуже, що буде.
Але чому ви так вчинили?
-Ви стежили за мною весь час? -Ні.
А тих крадіїв на мотоциклі ви відправили?
Який мотоцикл? Ні, то не я.
Коротше,
я маю багато що розповісти, але ти почуєш все у телеграмі.
А зараз іди.
Дякую.
Ага.
Пане!
-Отакої! -Ви як?
Я в нормі.
-Пробачте. -Ти нічого не зробив. Припини.
Ти новачок як-не-як.
І твої міркування були не зовсім хибні.
Ти з усіх сил намагався зловити вбивцю.
Не картай себе.
Ви куди?
-Алло? -Вітаю. Лі Тан приходив?
Ні.
-Ні? -Я ще почекаю.
Гаразд.
Скажи. Що ти зробила не так?
Скажи.
Тату.
Надто гучно.
Зроби тихіше або вимкни.
Так. Вибач, Йонсо.
Ти не спала?
І кинь курити. Глянь на своє обличчя.
Добре. Обов'язково кину.
Хочеш їсти?
Тобі ще потрібні ліки для сну?
Ні, я в нормі.
Щоб тебе! Вилупок.
Довбаний гівнюк!
Клятий мудак.
Іди сюди, мерзото.
Чорт.
Іди сюди.
Вилупок.
Падло!
Довбаний вилупок!
Падло!
Алло, хто це?
Це медсестра, відповідальна за пана Кана Санмука.
-Пана Кана Санмука? -Так. Вам краще швидше прийти сюди.
Що?
Його лікують у тій палаті.
Треба зробити аналіз крові, щоб перевірити печінку та нирки.
-Перевіряю життєві показники. -Як справи?
Тиск 130 на 90.
Швидше.
Будь ласка, отямтеся.
Пане.
ТЕЛЕГРАМ
ВИДАЛЕНИЙ КОРИСТУВАЧ
Герой.
Лі Тане!
Тихше. Сусідів розбудиш.
Я знаю, що ти вдома. Відчини.
Я не злюся, тож відчини. Зі мною мама.
-Заходьте. -Дякую.
Дякую.
Що?
Господи. Боже мій.
Господи. Це місце таке…
Що це?
Мамо, подзвонимо Кьонхвану ще раз.
Прочитай. Здається, Тан щось написав.
«Любі мамо й тату».
Знаєте, з якого поверху вона стрибнула?
З шостого.
Вона стрибнула…
але померла не одразу.
Ми відвезли її в лікарню.
А потім вона мучилась
ще 16 годин, поки не померла.
Я просто не можу…
Це я винен.
Вона померла у відчаї, за неї не помстилися.
Це я маю померти.
Вибачте, я захопився.
Покидьки…
які заподіяли це моїй доньці…
Якби я міг, як би я хотів їх убити.
Але я нічого не можу зробити.
Пане.
Вибачте, що перебиваю, але я думаю, що вихід є.
Що?
Переклад субтитрів: Надія Сисюк