СПРАВЖНІЙ ЧОЛОВІК
Плями.
Це ми ще побачимо.
Не
кінець.
Він прекрасно на вас сів.
Часом костюм визначає чоловіка, а часом —
навпаки.
Пане мере.
Виглядаєте чудово.
Дякую.
Він буде готовий за годину. Будь ласка, поведіть плечима.
Даруйте?
Щоб я побачив, як він рухається. Зовсім трохи. Просто...
Добре.
Прекрасно.
- Хвилюєшся? - А ти як думаєш?
Дій сміливо,
але обережно.
Як я маю це зробити?
Ти все зрозумієш.
Просто відчуй свій шлях.
Що ж, сьогодні нас чекає ще один дощовий і спекотний день, Філе.
У жовтні це вже можна назвати зміною клімату.
Або просто типовою Атлантою.
Дякую, Лізо. До речі, про зміну клімату.
Це чи не єдина річ, яку кандидат у мери Норман Баґовіч
ще не повісив на Веса Джордана, хоча вчора це змінилося,
коли конкурент справді засудив чинного мера за...
У нас тут нові правки.
Та годі вже.
Текст виведуть на телесуфлер?
Ні, суть якраз у тому, щоб я нібито говорив від себе.
Гарно виглядаєш.
Для суду. Якраз щоб викликати співчуття.
Тим часом Вес Джордан
відвідає Джорджійський Тек, щоб оголосити
про входження легенди футболу Чарлі Крокера
в університетську Залу слави.
- Не хочете дослухати? - Не дуже.
Скажи Конраду, щоб не хнюпив носа, гаразд?
Але й не задирав, ніби недоторканний. Хай тримається з самоповагою.
- Судді таке помічають. - Я передам.
І передай, що я прийшов би, якби не дурнувата пресконференція.
- Він знає. - Гаразд.
Ти вийшла на Джойс Ньюман?
Досі недоступна.
Гаразд.
Схоже, доведеться навідатися особисто.
Ми готові?
Повністю.
- Одяг для Конрада? - У мене.
А ви? Ви готові?
- Готовіший уже не буду. - Вам на п'яту?
Покажуть у ранкових новинах. Вес завжди в русі.
Якщо звільнюся, спробую прийти.
Просто витягни Конрада.
Важливий день.
Так.
Ми розберемося. Ти останній.
Чорт забирай.
Хлопці, я так бачу, хмари потрохи починають згущуватися.
Гаразд.
Знаєш, а сьогодні гарний день, щоб зламати кілька п'ясткових кісток.
- Увімкни Борна. - Матте.
- Я хочу... - Генслі!
Ходімо.
Щасти, старий.
Конраде.
Тік-так, засранцю.
Він стояв над твоїм ліжком?
І сміявся.
Як гадаєш, що це означає?
Цей поворот зіграє тобі на руку.
Твої активи в безпеці. Принаймні поки що.
Чому поки що?
Банки не прощають борги на 800 мільйонів.
«Пленнерс» ще до них повернеться, як і решта кредиторів.
Тому якщо хочеш зберегти свої активи, закрий це питання зараз.
Реймонде, ти в порядку?
Скажімо так, моє бажання знищити твого колишнього чоловіка
виходить за межі здорового.
- Ти справді ненавидиш його. - Гірше.
Захоплююся ним.
Чому?
Я не знаю.
Може, тому що...
він жив за власними правилами.
А я просто плентався.
Усе життя.
За ним і за всіма іншими.
Тепер я почуваюся...
саме такою нікчемою,
яку він з мене зробив.
Тепер я розумію,
що не просто хочу залишити свій слід.
Я хочу залишити його на ньому.
Будь ласка, вислухай мене.
Уже. Ти сказав, що я або в автобусі, або під ним.
Джойс, твоя присутність багато означатиме для жінок.
- Для тебе. - Та хрін там.
Як низько ти можеш впасти?
Я сам лише починаю дізнаватися.
Але я знаю, що спатиму міцніше, якщо викрию Норма Баґовіча.
Що б не сталося того вечора...
Того вечора я зробила вибір, Чарлі.
А мій теперішній вибір
і всі майбутні не залежатимуть від тебе чи іншого чоловіка.
Що ж, схоже, зрештою
ми робимо те, що повинні.
Усім устати.
Справа номер 32613, «Народ Джорджії проти Конрада Генслі».
Клопотання про габеас корпус, усі сторони присутні.
Головує почесний суддя Лоуренс Тейлор.
Можете сісти.
Гаразд, містере Вайт. Ми вислухаємо вас стосовно габеас.
Дякую, ваша честь.
Захист також хоче подати клопотання про закриття справи,
яке я додав до попередніх заяв.
Я також надав копію окружному прокурору.
Він узгодив відмову від сповіщення.
Що відбувається?
Усі присутні. Окружний прокурор готовий виступати.
Це коротке слухання.
Що ви замислили?
Ви причетні до цієї засідки?
Штат виступає проти клопотання захисту.
Ми погодилися і хочемо закінчити сьогодні.
Адвокате, я не знаю, що ви задумали.
Суддя ви, ваша честь. Рішення за вами.
Я лиш прошу вислухати мене, перш ніж ухвалити його.
Не затягуйте.
Захист викликає поліціянта, який здійснив арешт.
- Що? - Містера Сміта викликали до суду.
Він присутній.
Дозвольте ставитися як до протилежної сторони.
Поліціянте Сміт, будь ласка, підійдіть для присяги.
Ви точно про це пошкодуєте.
Зазначте в протоколі, що свідок повідомив,
що я «точно про це пошкодую».
Займіть місце свідка, поліціянте.
Що це в нас тут таке?
А ти чому вдома?
Щоб згаяти час. Узяти себе в руки.
Я трохи бентежуся, тому...
Пресконференція?
- Ми ж маємо майстрів для такого? - Так.
Але часом
приємніше полагодити самій.
Вибач, що...
втягнув тебе в це безглуздя.
Як мені так пощастило?
Просто пощастило. От і все.
Що це?
- Ще трохи барахлить. - Коліно?
Заспокоїться, коли його налаштують.
Боже милий.
- Марто. - Ти не проти побалакати?
Вибачте за раптовість.
- Нічого, заходь. - Я вас не затримаю.
- Хочете поговорити віч-на-віч? - Ні, залишся.
Ти ж його краща половина. Вона йому не завадить.
- Усе нормально, можеш іти. - Добре.
Нормально? Аж ніяк, і ти це знаєш.
Ти хочеш зробити мерзенну річ.
Ти вже казала.
Що ж, бачу, ти не почув.
Я все почув.
Ти мати,
яка не хоче, щоб її син виріс мною.
Я почув.
Але не зви мене мерзотником у моєму ж домі.
Ти збираєшся знищити Джойс
і продати мізерні залишки своєї душі.
Годі вже. Тебе це не зачепить.
Та невже?
Я кохала тебе.
Навіть хотіла провести з тобою решту життя,
хоч то була катастрофічна помилка.
А ти чекала, що я заклякну і здамся?
- Пробач, що не хочу помирати. - Я тобі не пробачаю. Ні на грам.
І можеш забути про те, щоб Воллі прийшов на цю твою виставу.
Він обіцяв прийти.
Мій син побачить, як я б'юся,
навіть якщо це останнє...
Він побачить, як я б'юся.
Брудно б'єшся. Ось що він побачить.
Ти думаєш, що єдиний вмієш битися брудно.
Якщо ти не бачив моєї підлості, це не означає, що її немає.
- Я бачив достатньо. - Верхівку айсберга.
Я тебе попередила.
Я тобі вжарю.
Виходьте з машини, або я вас змушу.
Виходьте з довбаної машини, негайно!
- Так не можна. - Поліціянте, заспокойтеся.
- Агов! - Спокійніше.
Не робіть цього.
- Козел. - Припиніть!
- Досить! Пустіть його! - Шокер!
- Я не хотів! - Припиніть!
Він впав! Він лежить!
Поліціянте,
відео точно передає, як ви вивели мого клієнта з машини?
Був певний контекст.
Нас викликали на підмогу, бо інспектор з паркування
помітив загострення ситуації.
Прибувши, я помітив, що ваш клієнт
поводився нерозважливо й безладно, що загрожувало безпеці
кількох людей, зокрема й мене.
Тобто згаданий вами контекст полягає у відчутті небезпеки, страху.
Ви опинилися під загрозою.
Я різне бачив і різне знаю.
Отже, ваш страх ґрунтувався не лише на даній ситуації,
а й на минулому досвіді?
Правильно.
Впізнаєте цю людину?
- Рухайся, вилупку. Вилазь. - Виходьте з довбаної машини, негайно!
Водій евакуатора.
- Не робіть цього. - Що ви робите?
От лайно.
- Шокер! - Я не хотів...
Годі, він упав.
Думаєш, можеш вдарити копа, гівнюче?
- Диспетчере, тут поранений. - Подобається?
Усе переважно сталося, коли я зомлів.
Хочеш ще, виродку?
Подобається?
Боже. Гей! Не копайте його!
- Будь ласка. - Годі.
Коли ви приїхали, ви мали можливість
оцінити поведінку водія евакуатора?
Він розлютився. Ви розлютилися.
Буде запитання?
Ви мали при собі зброю?
Я поліціянт.
- Ваш партнер мав. - Так.
Ви зазначили, що злякалися.
Ви допускаєте, що, можливо, Конрад Генслі теж злякався?
- Я не знаю. - Ви не знаєте.
Ви мали при собі зброю. Ваш партнер також. Водій евакуатора розлютився.
Конрада Генслі раптово і жорстоко витягли з автомобіля
і вдарили об машину.
Ви хочете засвідчити, що попри власний переляк
не можете припустити, що мій клієнт також злякався?
Звісно, злякався.
Ви засвідчили, що злякалися
на підставі минулого досвіду й відомих вам випадків.
Можливо, Конрад мав такі ж підстави?
Це його не виправдовує.
Якщо він злякався за своє життя, то не мав права захиститися?
- Не проти поліціянта. - Ніколи?
Людина, яка небезпідставно злякалася за своє життя
в руках офіцера поліції, не мала права захиститися?
Я робив свою роботу, і він знав.
Ви робите свої висновки,
бо знаєте, про що подумав мій клієнт?
Я роблю висновки...
Він не виходив з машини, тому я мусив втрутитися.
Ясно.
Свідок ваш.
Ви зазначили, що ви поліціянт,
коли прибули?
Ми приїхали в поліційній машині та були у формі.
Ми мали значки.
І відповідач не підкорився вам?
Опирався арешту?
Так.
Дякую.
Свідок вільний.
Адвокате, наскільки я зрозумів,
ви припускаєте, що через переляк ваш клієнт
мав право вдарити правоохоронця?
Я припускаю, що правоохоронний статус поліціянта
не дав моєму клієнту гарантій безпеки,
зокрема під час нападу з боку поліціянта.
Конрад Генслі зірвався на долю секунди, нажаханий,
за що вже відсидів тиждень у Фултоні.
До суду, а не як покарання.
Це було покаранням.
Його били шокером.
Копали ногами.
Він став свідком зґвалтування.
Його життю загрожувала небезпека через допомогу жертві.
Конрада Генслі вже покарали.
Поліціянт Сміт пояснив свій контекст.
Мій клієнт також мав контекст.
Мені байдуже на обидва контексти. У цій залі панує закон.
Тож керуймося ним.
Поліціянт, який здійснив арешт,
засвідчив, що Конрад Генслі, ймовірно, злякався.
Молодий темношкірий чоловік, на якого жорстоко напав
поліціянт у цьому штаті чи в будь-якому іншому,
але особливо в цьому — звісно, він відчув страх.
Як поліціянт спирався на свій досвід, свою реальність,
щоб осягнути страх,
так само Конрад спирався на відоме йому.
Він злякався за своє життя, що дало йому законне право діяти
в рамках необхідного самозахисту.
Це закон.
Переглянувши запис, присяжні не зможуть дійти до висновку,
що страх мого клієнта безпідставний.
Ваша честь, містер Вайт просить вас
замінити своє судження присяжними.
Ні.
Я прошу вашу честь визнати,
що якщо штат не може виконати тягар доведення,
якщо докази не можуть обґрунтувати вирок,
тоді закон зобов'язує суддю закрити справу.
Закон покриває.
Даруйте?
Відповідача звинувачують
у нападі на правоохоронця,
який діяв доцільно під покровом закону.
Питання про доцільність дій поліціянта повинен розглянути цей суд,
адже його розглядатимуть присяжні.
Присяжні, які живуть у цьому кліматі, повністю спроможні
оцінити поведінку учасників.
Ви самі вдаєтеся до цитат Олівера Венделла Голмса.
Душа закону — це досвід.
Суд — не робот.
Він керується не лише буквою закону,
а й здоровим глуздом
і досвідом.
Дорожнє узбіччя,
Атланта, 2024 рік.
Поліціянт.
Темношкірий.
Керуйтеся законом,
правосуддям,
здоровим глуздом, чесністю.
Я з повагою підкорюся.
Не робіть цього.
Припиніть!
- Годі! Відпустіть! - Годі! Ви його пораните!
Шокер!
Я просто прошу вас вчинити так, як вважаєте
за правильне.
Містере Дженнінгс.
Штат вважає, що факти підтверджують обвинувальний вирок.
Висунуті звинувачення незмінні.
Повторю, він просить вас замінити своє судження присяжними.
Що ж,
я не згоден.
Не можна повністю відкидати можливість самозахисту.
Якщо позивач не може довести провину,
тоді закон велить зняти звинувачення.
Що я й зроблю.
Відповідач вільний.
Справу закрито.
Це кінець?
Це кінець.
Усе позаду?
Усе позаду.
Ходімо.
- Не бери близько до серця. - Як вам це вдається?
Бо я військовий. Пригадай історію.
Німці були нам ворогом, потім союзником.
Росія то ворогувала з нами, то дружила.
Історія циклічна.
Чи то іранці, чи то іракці.
Крокер був причиною підійматися з ліжка.
Можливою здобиччю.
Будуть інші. Там, звідки він взявся, ще купа вилупків.
- Я не можу так на це поглянути. - Що ж, доведеться.
Ні.
Не доведеться.
Це ще не кінець.
Досі не віриться, що там сталося.
- Як вам це вдалося? - Можливо, я скажу божевільну річ.
Але це вдалося вам.
Перепрошую?
Я добре виступив. Мабуть, найкраще в житті.
Ніби хтось говорив замість мене.
Гадаю, це були ви.
Не знаю, що ви таке кажете, містере Вайт,
але дякую.
Так.
Мені ще на пресконференцію. Йо! Успіхів!
Я так тебе кохаю.
- Це буде повний провал. Кажу тобі. - Аж ніяк.
Я вже забув половину того, що мав сказати.
Усе гаразд.
Ти впораєшся, Чарлі. Впораєшся.
ЧАРЛІ КРОКЕР НЕВТОМНИЙ
Дякую, що прийшов, Воллі.
Я думав відкрити свою реквізитну справу.
Можеш винайняти мене в ексклюзивну оренду.
Я привів тебе не як реквізит.
- Це мама тобі сказала? - Я жартую.
Запросивши тебе на 60-річчя,
я подумав, що якщо ти побачиш, як мене вшановують,
то, може, візьмеш приклад.
- Хоч раз. - Я пожартував.
Я не пишаюся тим, що мій спадок — футбольні звершення,
але вони багато значили для купи людей.
Якщо ти покращив чийсь день, чийсь світ,
подарував комусь радість хоча б на мить —
це вже щось.
Той день був моїм «чимось».
Той день
і день твого народження.
А ще, по-моєму, твоя мама схибленіша, ніж я.
Мабуть, не варто так казати, але хтось мав.
То це може спрацювати?
Не бачу перешкод. Вона чистіша, ніж більшість угод.
Не пригадую, коли я востаннє пив лимонад.
Такий — можливо, ніколи.
Це ти ще не куштував мої курячі стегна.
Сірджо, привіт.
Ти був такий сумний. Ніби хотів зістрибнути з даху.
Черговий день. Мені вже краще.
Не бреши мені. Я по обличчю бачу.
Ну, я зараз з Мартою Крокер.
Це проблема?
Вона приготувала лимонад. Вона запікає курку.
Можливо, це станеться сьогодні.
Тому я відчуваю
певну тривогу.
Великий червоний пес, американський пікап.
Річ у тому, що Чарлі нібито
дуже обдарований у цій сфері.
- Випий пігулку. - А якщо цього замало?
- Випий дві. - Вина?
Досить себе жаліти.
Випий пігулку, думай про мене, трахни, як червоний пес.
Тобі подобається ця жінка?
Думаю, так.
Випий пігулку.
Мені пощастило пережити багато почесних днів і днів честі.
Сьогодні подвійний випадок.
Ми вшановуємо і відзначаємо людину,
що подарувала цьому інституту незабутній день.
Знаєте, мене питали: «Чому сьогодні? Чому зараз?»
А чому б не зараз?
Особливо зараз.
Ми живемо в часи, коли герої рідко трапляються.
Я говорю про героїв у найповнішому значенні цього слова.
Про людей, які не лише досягають величі, а й досягають її з гідністю.
Про характер і гідність, які доводять нам, що й досі можливо
бути і успішним,
і благородним.
Чарлі, будь ласка, підійміться.
ПРОМОВА МЕРА АТЛАНТИ НА ВШАНУВАННІ ЧАРЛІ КРОКЕРА
Нас чекає ще одна, офіційніша церемонія,
але я з великим задоволенням
вручаю вам цей почесний футбольний м'яч.
Коли ви стрибнули, наші серця підстрибнули також.
Завдяки вам ми дещо відчули, і я з великою радістю
вшановую ту радість,
яку ви подарували всім нам.
Пані та панове, Невтомний.
Так, Чарлі!
Навіть не знаю, що й сказати.
Він добре знає, що зараз скаже.
...я і зрадів, і зніяковів.
Я казав синові... Він тут з нами. Привіт.
Я казав йому, що тоді
вважав цю гру просто черговим матчем.
Ніколи не знаєш, наскільки якась мить важлива.
У наскільки важливих речах береш участь. Ти ніколи не знаєш своєї ролі.
Того дня я пишався, що грав за Тек.
Грав у чудовій команді.
Іронія в тому, що один з гравців балотується на вашу посаду.
Норм Баґовіч був чудовим футболістом. Цього не заперечиш.
Але перед нами серйозніші виклики,
ніж перемога над «Бульдогами» і національні титули.
Тому нам пощастило з вами, Весе.
З мером, якому важливий характер.
Доброта.
Чорт, та всі довкола женуться за величчю,
але замало людей керуються
добротою.
Я...
Дивлячись на цей м'яч, я не можу не згадати свого друга Норма.
Ми грали плече до плеча.
Знаєте, Норм...
Він...
Він був чудовим футболістом.
Чого ви не знаєте про Норма,
хоча хтозна...
Він не той, хто потрібен нам як мер.
Нам потрібна людина.
Нам потрібне співчуття. Нам потрібен Вес.
Людина, здатна відчути і побачити,
що всі ми люди.
Крихкі, недосконалі.
Слабкі.
Дякую вам за м'яч.
Я завжди пишатимуся стрибком, який зробив того дня.
Коли я грав, я мав одну мантру.
«Сьогодні я буду кращим».
Вона проста, але з нею я біг швидше.
Тренувався сильніше.
Ставав кращим.
Мабуть, на цьому я і закінчу.
Сьогодні — цей день.
Дякую вам за таку честь.
- Певен, ви ще не закінчили. - Я все сказав, Весе.
- Я віджарю тебе в сраку, брате мій. - Роби що мусиш.
Глибоко до самих довбаних кишок.
Ще раз дуже дякую за таку честь.
Це була зрада. Довбана зрада, чорт забирай.
- Заспокойся. - До біса.
Ми з ним домовилися, а тоді він вийшов на сцену
і влаштував мені Перл-Гарбор. Бенедикт Арнольд проти Юди. Вилупок!
- Усе добре пройшло. - До біса.
- Весе. - До біса.
Роджере, до біса.
Гаразд.
Весе, просто подивися новини.
До біса.
Які б дива він не творив з м'ячем,
можливо, олюднення Веса Джордана — найбільше чудо Чарлі Крокера.
Попередній аналіз показує, що мер набирає популярності.
Більшість голосує за Джордана.
Уявляєш собі?
Це був твій план?
Ні, я летів без керма і без вітрил.
Навіть метафори плутаю. Ось як я закрутився.
Чарлі, прийшов Візмер Струк.
Що? Гаразд, я зараз.
Слухай.
Я пишаюся тобою.
Ти круто вчинив. Те, що ти зробив...
Або не зробив.
Я не хочу, щоб ти мною пишався, Воллі.
Тобто хочу, понад усе, але...
Віз.
Вибач, що без попередження.
Мабуть, щось важливе. У чому річ?
Серено, Воллі, залиште нас із Візом.
Що сталося?
Мені подзвонив Мітчелл Гейлброннер, адвокат з нерухомості.
- Я знаю Мітчелла. - Звісно.
Він представляє Герба Річмана й решту. Дзвонив щодо нової компанії.
ТОВ «Великий червоний пес».
- Даруй? - Герб — його учасник.
Як і Реймонд Піпграсс.
Реймонд очолює його.
Ти передав Марті й Воллі частку «Конкорсу».
Частина розлучної угоди. Податковий притулок, страхування життя.
- 28% Марті, 28% трасту Воллі. - Ближче до справи.
- Трасту, де Марта — довірена особа. - Я сказав, ближче до справи.
ТОВ «Великий червоний пес» збирається отримати
мажоритарний пакет акцій «Конкорсу».
Чарлі!
Марто!
СВОЛОТА
Чарлі!
Надумав забрати мій «Конкорс»?
Геть! Якого біса?
Я маю поговорити з Реймондом.
- Я викличу поліцію. - Будь ласка.
Але за межами кімнати. Хочу побалакати з Реймондом.
- Ти не можеш просто так вдертися. - Геть, Марто!
Я викликаю поліцію цієї ж довбаної миті.
Думаєш, зможеш забрати мою будівлю,
пане Великий Червоний Пес?
Це повністю законна угода.
Моя колишня дружина і мій син не передадуть свою частку
в «Конкорсі» твоєму ТОВ.
Тобі їх не зупинити.
На їхнє щастя.
Так вони отримають хоч щось.
Як і ти. Правильно?
Саме так.
Як ти смієш?
Давно пора.
Якщо не зараз, то коли?
Великий червоний пес.
Ти знаєш, що таке макнаб, Чарлі? Шотландська розвага.
Суть у тому, щоб проникнути на чужі угіддя,
вполювати оленя і тетерука,
спіймати лосося в його річці,
і все в один день.
Мій великий макнаб —
забрати «Конкорс».
А от мактрах...
Це навіть краще.
Це коли ти трахаєш дружину землевласника.
Відчиніть двері!
- Поліція вже їде. - Зараз!
Я більше не жучок, еге ж?
Ні.
Що ви там робите?
Чарлі!
Заклинило.
Переклад субтитрів: Софія Семенко