‫יש!‬
‫בי"ס נילגירי ואלי, אוטי ספטמבר 2022‬
‫הדיקן עוד לא עזב את הבית. ‬
‫שלחנו את החפצים שלו למגורי הסגל החדשים אמש, ‬
‫אבל הוא נשאר בכל זאת הלילה. ‬
‫- הוא לא רוצה לעזוב. - כן. ‬
‫- בוקר טוב, אדוני. - בוקר טוב. ‬
‫הדיקן סטיאנשו ויאס ביתן 8‬
‫הדיקן ויאס. ‬
‫הדיקן ויאס?‬
‫נילגירי ואלי - אזור מיוער הכניסה לזרים אסורה - סכנה‬
‫היי, מר צ'נדרה פראקאש?‬
‫מה הבעיה? אתה נראה כאילו ראית רוח רפאים. ‬
‫הדיקן ויאס... ‬
‫איננו עוד. ‬
‫אדהורה‬
‫כעבור שלושה חודשים כיום‬
‫מעונות בנים ה'‬
‫סארתק, תן לי לצאת. לא אגיד כלום!‬
‫בבקשה, כביר, תן לי לצאת. אני לא נושם. ‬
‫סארתק, בבקשה. אני... לא אגיד כלום. ‬
‫סארתק, בבקשה. לא אספר לאף אחד. ‬
‫תן לי לצאת! בבקשה, סארתק, לא אלשין. ‬
‫תן לי לצאת! אני לא נושם!‬
‫מה קרה, ודנט? עשית במכנסיים?‬
‫לא קיבלת את החיתולים שלך מאמריקה?‬
‫סארתק, בבקשה, אני לא נושם. ‬
‫בבקשה תן לי לצאת. אני לא נושם. ‬
‫לילה טוב. שינה ערבה. ‬
‫סארתק, כביר, בבקשה!‬
‫בבקשה תנו לי לצאת. ‬
‫ואם יקרה לו משהו?‬
‫אתה כזאת ילדה, כביר. ‬
‫לא נכון. ‬
‫אני רק לא רוצה שיסלקו אותי. ‬
‫ואם מישהו יגלה?‬
‫מי יגלה?‬
‫הוא יכול לגלות למישהו כשהוא יצא. ‬
‫טוב. ‬
‫בוא נכניס גם אותו. ‬
‫חבר'ה, בבקשה!‬
‫לא אגיד שום דבר. ‬
‫סארתק, בבקשה, לא אלשין. ‬
‫בבקשה תן לי לצאת. אני לא נושם. ‬
‫סארתק! בבקשה תן לי לצאת. ‬
‫ותקשיב, ודנט. ‬
‫רוחו של הדיקן ויאס משוטטת בפנימייה מדי לילה. ‬
‫מה שלא יהיה, אל תביט לו בעיניים. ‬
‫בבקשה... ‬
‫הלו?‬
‫כביר, זה אתה?‬
‫כביר, בבקשה, אני לא נושם. ‬
‫אני מפחד. בבקשה תן לי לצאת. ‬
‫למה אתה עומד שם סתם?‬
‫תעזור לי. אני אמות פה בפנים. ‬
‫תעזור לי. ‬
‫זאת לא ממש הכוונה שלי. ‬
‫הוא תלמיד טוב, אבל יש פה בעיות אחרות. ‬
‫באנו כדי להסדיר נושאים של רכוש. ‬
‫באנו לבקר את ודנט לפני שאנחנו עוזבים, ‬
‫אבל העלית רשימת תלונות נגדו. ‬
‫מר מאליק... ‬
‫אני רק מנסה להביע את דאגתי. ‬
‫לא טוב לוודנט כאן. ‬
‫הוא מנסה לברוח מהפנימייה, ‬
‫הוא לא אוכל טוב, ‬
‫בוכה בכל יום, ‬
‫ומרטיב את המיטה. ‬
‫גם אני למדתי פה. ‬
‫השנה הראשונה בפנימייה אינה קלה. ‬
‫אם תתחיל להחזיר הביתה כל ילד שבוכה, ‬
‫אז ביה"ס שלך יישאר ריק. ‬
‫כמו גם חשבון הבנק של ביה"ס. ‬
‫אז תוכל להסביר לדירקטוריון שלך למה האגף החדש‬
‫נסגר עוד לפני שנפתח. ‬
‫מר מאליק, אנסה לנסח זאת כך. ‬
‫ודנט שונה משאר הילדים שבוכים. ‬
‫הוא רגיש במיוחד. ‬
‫ולילדים כאלה... ‬
‫יש בבית הספר יועצים. ‬
‫מספיק!‬
‫ברוך שובך!‬
‫מחר כנס המחזור של 2007?‬
‫כן, אנחנו נרגשים למדי. ‬
‫- גברת מאליק, אני באמת חושב שיש לשקול... - אתה יודע, הדיקן, ‬
‫אנחנו שולחים הנה את ילדינו כבר דורות. ‬
‫כי זוהי זהותנו. ‬
‫המורשת שלנו. ‬
‫ואם תמשיך לחשוש מכך שהבן שלי משתין על סתם מצעים זולים, ‬
‫אתה עלול להשתין על התפקיד שלך ועל המוניטין של בית ספרנו. ‬
‫בהצלחה מחר. תודה לך. ‬
‫מר קיי-סי סוואמי דיקן‬
‫מישהו מכם שחרר אותו?‬
‫תגידו לי. ‬
‫לא, אני לא. ‬
‫אז איך הוא יצא?‬
‫חדר ארכיון‬
‫סארתק, בבקשה, תשחרר אותי. ‬
‫סארתק, לא עשיתי כלום. סארתק, בבקשה. ‬
‫בית ספר נילגירי ואלי ספר מחזור 2007‬
‫מחזור 2007‬
‫משמאל לימין: ראג'אט סינהא, אדהיראג' ג'איסינג, דב פרטאפ ג'מוואל‬
‫ודנט. ‬
‫ודנט, אתה פה?‬
‫לא תרצה להיפרד מההורים שלך?‬
‫בוא, נלך. ‬
‫קולג' אמריקני ללימודים מודרניים בוסטון‬
‫"הרגתי את אחי. "‬
‫אשמתו של ארג'ון מכבידה עליו. ‬
‫אחרי הכול, קארן היה אחיו. ‬
‫על כך אמר האל קרישנה, ‬
‫"אשמה על המצפון היא כמו חלודה על ברזל. ‬
‫"ככל שנושאים אותה, כך היא מאכלת יותר. "‬
‫אבל כתוב פה, ‬
‫"כל מה שעליך לעשות, זה להרפות מכל מה שאתה נאחז בו. "‬
‫למה הוא לא הרפה פשוט?‬
‫כי לפעמים ה... ‬
‫הטעויות שעושים הן גדולות מדי. ‬
‫והסבל שגרמת תמידי מדי. ‬
‫רק תזכורת לפני שכולכם הולכים. ‬
‫לא אהיה פה ממחר עד לשבוע הבא. ‬
‫מיס סמית תחליף אותי. ‬
‫אז לאן אתה נוסע, מר ג'יי?‬
‫להודו. ‬
‫- להתחתן? - מה? לא. ‬
‫אתה אף פעם לא בחופשה. זה בטח משהו מיוחד. ‬
‫אם עליכן לדעת, אני נוסע להודו לכנס מחזור בתיכון. ‬
‫לא הייתי בבית כבר 15 שנים. ‬
‫אבל למה?‬
‫אני בטוח שיש לכן משהו עדיף לעשות בשישי בערב. ‬
‫תבלה, מר ג'יי. ‬
‫- תודה. - ביי. ‬
‫כן?‬
‫מי זה?‬
‫כן, אדבר איתך אחר כך. ‬
‫ערב טוב, מר ג'יי. ‬
‫הלו. ‬
‫כאן גברת סינהא. ‬
‫מנהלת הרישום בבי"ס נילגירי ואלי. ‬
‫כן, גברתי, דברי איתי. ‬
‫אירוע קבלת הפנים מתחיל ב-13:00. ‬
‫אם הטיסה שלך מאחרת, תודיע לנו בבקשה. ‬
‫גברתי, האם דיברת עם נינאד רמאן?‬
‫גם הוא גר בארה"ב?‬
‫אני לא בטוח. ‬
‫מצטערת, יש לי רשימה רק של הבוגרים שגרים מחוץ להודו. ‬
‫תודה. ‬
‫היי, אדהיראג'. צר לי מאוד שאני מבטל את התור שלנו ברגע האחרון. ‬
‫רק רציתי להזכיר לך, לפני הטיסה שלך, ‬
‫שאולי ייקח זמן להתרגל למינון החדש של התרופה נגד החרדה. ‬
‫אבל אם תחווה הזיות כלשהן או בחילה, ‬
‫תתקשר אליי תכף ומייד, בבקשה. ‬
‫ותזכור להתמקד בזיכרונות הטובים, ‬
‫בחברים שלך. ‬
‫אחרי הכול, אתה אמרת שבית הספר הוא ביתך. ‬
‫תשמור על עצמך. ‬
‫יום הלימודים האחרון, 2007‬
‫פרידה ממחזור 2007‬
‫אדי!‬
‫שלום. אני ממש מצטער. ‬
‫נרשמת למכללה באמריקה בלי לספר לי. ‬
‫ועכשיו תיתן לי לחכות?‬
‫אדהיראג', שכחת מההבטחה שלך?‬
‫מה פתאום. ‬
‫אני מבטיח שאני רוצה לבלות איתך כל דקה מהשבוע האחרון. ‬
‫אבל אימון השחייה התחיל באיחור, ‬
‫ואז הייתי צריך לאסוף את הסיכה שלי, ואז הדיקן שלח אותי הנה. ‬
‫אל תשוויץ. ‬
‫אפילו הסיכה שלי די מיוחדת. ‬
‫לא רק הסיכה שלך, מלוויקה. ‬
‫הכול בך מיוחד בעיניי. ‬
‫את באמת כוכבת. ‬
‫אחותי, אבא שלך עלול להיות פה. ‬
‫הוא מסר את המסמכים שלו. ‬
‫זה גם השבוע האחרון שלו. ‬
‫בכל זאת. אני יודע שאת רוצה להעניש אותו כי נאלצת ללמוד בבי"ס לבנים. ‬
‫אבל אל תענישי אותי, אחותי. ‬
‫אדי, אל תיסע. ‬
‫כלומר, זו רק מלגה. אז מה. ‬
‫מלוויקה. ‬
‫בסדר. לא כדאי לך לבגוד בי. ‬
‫יש לי משאלת מוות?‬
‫תפסיקו, חבר'ה. ‬
‫זה לא מצחיק. ‬
‫זה מצחיק. ‬
‫אנחנו צוחקים כי זה מצחיק. ‬
‫זה שבוע הלימודים האחרון. תניחו כבר לפארת. ‬
‫זה השבוע האחרון, לכן לא נוכל לרחם עליו. ‬
‫היי, אדי, אם תאחר לתמונת המחזור, ‬
‫המאמן גאס יתאכזב ממך מאוד. ‬
‫- "נערי"! - "נערי"!‬
‫אל תדאג. כל טוב, דב. ‬
‫- דבי פרסד, בוא הנה. - כן, תגיד לי. ‬
‫דב סיים את הלימודים. ‬
‫מי ייתן לך עכשיו טיפים גדולים על מטלות קטנות?‬
‫אל תדברו לפני המורים. ‬
‫אתם ממילא עוזבים, ואותי יפטרו. ‬
‫תקשיב, יש לי רעיון. ‬
‫תיסע עם דב למכללה בתור המשרת האישי שלו. ‬
‫איזו גסות רוח. ‬
‫- היי, לאן אתה הולך? - תקשיב... ‬
‫טוב, קדימה, בחורים. תתכוננו לפני שירד גשם. ‬
‫- היי, דב. - מה המצב?‬
‫טוב, חברי המועצה, שורה ראשונה. ‬
‫בחורים חסרי תועלת, בשורה האחורית. ‬
‫מה המצב?‬
‫נערי. ‬
‫איפה נינאד?‬
‫אני לא יודעת. ‬
‫אתה הבוגר המצטיין, והיא בת של מורה. ‬
‫ואתה מקנא בנו למרות שאתה דב פרטאפ ג'מוואל?‬
‫- מוכנים? - אדוני!‬
‫- נינאד לא פה. - לאף אחד לא אכפת, אחי. ‬
‫אין לו מה להיות בכלל בתמונת המחזור. ‬
‫- חוסר אחריות. - בדיוק, אדוני. ‬
‫נינאד, תזדרז, אנחנו מחכים לך. ‬
‫נינאד, קדימה, תמהר. כולם מחכים לך. ‬
‫נינאד, בוא מהר. ‬
‫- תזדרז, גבר! - קדימה, אין לנו יום שלם. ‬
‫מה זה?‬
‫היי, בוא הנה. ‬
‫- הוא תמיד מאחר. - תעבור, אחי. ‬
‫פשוט לך. ‬
‫היי!‬
‫נינס, אתה עומד במקום שלי, גבר. ‬
‫- סליחה. - זה בסדר. בוא. ‬
‫התאפרת, נינה?‬
‫תראו את זה! הבעל של נינאד!‬
‫נער הצללים. ‬
‫תפסיק לעשות שטויות. ‬
‫תירגע, אחי. ‬
‫- דב. - תתעלם מהם. ‬
‫- למה הוא עצבני כל כך? - אל תערב אותי. ‬
‫בכל אופן, עם אדהיראג', נינאד ומלוויקה, כבר יש שלישייה. ‬
‫אדו, ידעתי שלא תרשה להם לצלם תמונה בלעדיי. ‬
‫בחיים לא. ‬
‫טוב, מוכנים?‬
‫כן, אדוני. ‬
‫ושלוש... ‬
‫שתיים... ‬
‫ואחת... ‬
‫כל יום!‬
‫צריך להשעות את כול... ‬
‫היזהרו מרוחו של הדיקן סטיאנשו ויאס‬
‫סכנה‬
‫קומאראן אמר לי שעשרה גורים בותרו לחתיכות קטנות. ‬
‫הוא פסיכופת. ‬
‫קומאראן שקרן. ‬
‫ראית את זה בעצמך?‬
‫ודנט פחדן. ‬
‫אין מצב שהוא יהרוג גורים. ‬
‫לא הוא. הדיקן ויאס. ‬
‫תסתכל עליו. ‬
‫רוחו של הדיקן ויאס נכנסה בוודנט והרגה את הגורים. ‬
‫את מי הוא עוד יהרוג?‬
‫בוקר טוב. ‬
‫בוקר טוב, גברת סופרייה. ‬
‫זה מה שאתם לומדים בבית הספר הטוב ביותר במדינה?‬
‫לכו לכיתה. ‬
‫נפצעת בראש? תראה לי. ‬
‫אין פציעות ראש. ‬
‫אחזור בעוד שתי דקות, טוב?‬
‫מר מנוהר, אתה אב הבית ההוא. ‬
‫ודנט ברח מהפנימייה בחצות, ולא היה לך מושג?‬
‫הדיקן, בבקשה. ‬
‫הילד הזה גרם לי לנדודי שינה... ‬
‫ביטחונו של כל ילד בבית הספר הזה נמצא באחריותנו. ‬
‫גברת סינהא, תגדרי את אתר הבנייה. ‬
‫- כן, אדוני. - ומה אתם חושבים על האסון‬
‫שהתרחש פה?‬
‫כולם מדברים על התלמיד בן העשר‬
‫שרצח גורים חסרי ישע. ‬
‫מישהו דיבר עם הילד לפני שהחלו ההאשמות?‬
‫ומניין אתה יודע שהוא הרג אותם?‬
‫יש שאלות רבות שאין לי תשובה להן. ‬
‫תגידי לי את, למה הילד הזה ברח מהפנימייה?‬
‫ומה הוא עשה בביתן של הדיקן ויאס בשעה כה מאוחרת?‬
‫הוא ברח מהפנימייה כי לא טוב לו פה. ‬
‫אז מניין הוא השיג את המוט?‬
‫הוא ילד, הוא סקרן. הוא בטח ראה אותו באתר הבנייה והרים אותו. ‬
‫אבל אם הוא לא הרג אותם, אז איך הגורים הללו מתו?‬
‫- האזור מסוכן, אולי נפל עליהם משהו. - תודה לאל שזה לא נפל על ודנט. ‬
‫בדיוק. ‬
‫אחרת היינו עכשיו בכלא. ‬
‫שלושים בוגרים שבים מחר לכנס המחזור שלהם, לציון 15 שנים. ‬
‫רובם אח"מים כבדים. ‬
‫- תראו, אני רק רוצה... - מר צ'נדרה פראקאש, ‬
‫אתה מלמד פה כבר חמש שנים, כן?‬
‫כן. ‬
‫אז אתה בוודאי מבין את חשיבות האירוע מחר. ‬
‫- כן. - יש לי בקשה אחת. ‬
‫מספיק עם השטות הזאת!‬
‫בואו נחזור כולנו לעבודה. ‬
‫תודה. זה הכול. ‬
‫מיס גוש, אפשר לדבר איתך רגע?‬
‫קומאראן, לך לאתר הבנייה ותתקשר לאבטחה. ‬
‫מנוהר, תבוא גם אתה איתי. ‬
‫עשיתי כמיטב יכולתי לשכנע את ההורים של ודנט, אבל... ‬
‫לאלץ ככה את ילדך ללמוד בפנימייה?‬
‫ברור שזה לא תקין. ‬
‫אף על פי כן, כיועצת בית הספר, ‬
‫אני רוצה שתגרמי לו להבין שכל זמן שהוא פה, ‬
‫הוא יצטרך ללמוד להתנהג כיאות. ‬
‫הוא ילד שקט. ראיתי אותו בחדר האוכל. ‬
‫הוא יושב לבד, מתבודד. ‬
‫תן לי לדבר איתו תחילה ולהבין אותו קצת. ‬
‫כן, כמובן. אני לא אומר לך איך לעשות את עבודתך. ‬
‫אבל החלטתי להרחיק את ודנט מפעילויות כנס המחזור. ‬
‫הוא ילך ישירות מהכיתה למשרד שלך ואז למעונות. ‬
‫אבל זה רק יחמיר את המצב. ‬
‫כן, סופרייה, אבל לא ארשה לעצמי לקחת שום סיכון‬
‫כשיש אח"מים כבדים בסביבה, נכון? זה ברור?‬
‫- טוב. תודה. - תודה. ‬
‫אנחנו אולי שוכחים טעויות שלנו, ‬
‫אבל הטעויות שלנו לא שוכחות אותנו. ‬
‫מאז מותו של הדיקן ויאס‬
‫התעקשתי שבית הספר צריך טיהור מרוחות. ‬
‫- גופתו המעוותת... - מר צ'נדרה פראקאש, ‬
‫הוא עבר התקף לב, ואפילו הרופא אמר שהגוף מתעוות בעקבותיו. ‬
‫ראית אותו מת?‬
‫לא, נכון?‬
‫אני ראיתי אותו. ‬
‫ראית אי פעם מישהו מת‬
‫ממש לנגד עינייך?‬
‫בור ועם הארץ. ‬
‫דהרוב, תן לי את רגל העוף שלך‬
‫ואתן לך את הקינוח שלי. ‬
‫אין מצב. ‬
‫סארתק. הפסיכופת. ‬
‫הוא רוצח הגורים!‬
‫רוצח הגורים בא. ‬
‫חבר'ה, זה עדיין לא ברור לי. ‬
‫איך הוא יצא מהארונית באותו לילה?‬
‫לא בגללי. כבר אמרתי לך. ‬
‫אולי מנוהר אב הבית?‬
‫זה אומר שהוא עוד לא סיפר לאב הבית מנוהר מה עשינו. ‬
‫אחרת כבר היו מסלקים אותנו. ‬
‫חסר לו שהוא ילשין. ‬
‫אל תדאגו, הוא לא ילשין. ‬
‫אראה לו מה אנחנו עושים למלשנים. ‬
‫להזדרז! כיבוי אורות בעוד חמש דקות!‬
‫מר מנוהר! אדוני!‬
‫אב הבית‬
‫- מה קרה? - אדוני, ודנט!‬
‫- אדוני, בוא מהר. בבקשה... - בואו נלך. ‬
‫לזוז. ילדים, לזוז. ‬
‫אדוני, ודנט... ‬
‫סארתק מתעמר בוודנט. ‬
‫שירותי בנים‬
‫סארתק, פתח את הדלת!‬
‫ודנט!‬
‫ודנט, אל תבכה! כולנו פה!‬
‫סארתק, פתח את הדלת. אחרת תושעה!‬
‫דהרוב, תזעיק את קומאראן מייד. ‬
‫ודנט, אתה בסדר?‬
‫איפה סארתק?‬
‫אני לא יודע. ‬
‫סארתק?‬
‫מה קרה, סארתק?‬
‫סארתק עשה במכנסיים. ‬
‫שקט, בנים. ‬
‫סארתק, מה ודנט עשה?‬
‫הוא לא ודנט. ‬
‫גבירותיי ורבותיי, כאן הקברניט שלכם, ‬
‫אני מקווה שעוברת עליכם טיסה נעימה. רק רציתי שתדעו שננחת בבנגלור עוד מעט. ‬
‫נא להישאר חגורים. תודה. ‬
‫פגע במטרה וזכה בפרס!‬
‫יש לנו זוכה!‬
‫אני צריך אור דלוק, בבקשה. ‬
‫אין בעיה, אדוני. אני מתנצלת. ‬
‫- אפשר לעזור לך במשהו? - כן. תוכלי להביא לי מים, בבקשה?‬
‫סע ישר במשך 20 ק"מ. ‬
‫תגיע לבי"ס נילגירי ואלי בעוד 17 דקות. ‬
‫בי"ס נילגירי ואלי 20 ק"מ‬
‫אין יציאה. הוא לא יכול לצאת, בדיוק כמוני. ‬
‫אני תקוע. ‬
‫אפו‬
‫הוא לא יכול לצאת, בדיוק כמוני. ‬
‫איפה אתה תקוע?‬
‫אני תקוע פה!‬
‫אוכל לעזור לך אם תרשה לי. ‬
‫אנחנו יכולים לצאת ביחד. ‬
‫ודנט, רק שנייה. אני תכף חוזרת. ‬
‫אתה תסתדר לבד?‬
‫אני לא לבד. ‬
‫נכון. ‬
‫אולי אתה תעזור לו לצאת?‬
‫אז זה בית הספר שבו למדתי. בי"ס נילגירי ואלי. ‬
‫ברוך הבא, סויאש. ‬
‫אני קיי-סי סוואמי, הדיקן כיום. ‬
‫- שלום. - נפלא שחזרת. ‬
‫- ברוך בואכם. - היי. ‬
‫התלמידים מחכים בקוצר רוח לקבל ממך חתימה. ‬
‫ואנחנו גאים מאוד לראות אותך בטלוויזיה. ‬
‫תודה. החברה שלי, ננסי. כוכבת טוליווד. ‬
‫היא מוכרת מאוד. אם אתה כוכב, היא כוכבת-על. ‬
‫ראג'אט!‬
‫- מה המצב? - מה שלומך, אחי?‬
‫כמה טוב לראות אותך, גבר. ‬
‫אז תגיד לי, אחי. ‬
‫בוגד שכמוך. ‬
‫אתה מציף את הרשתות החברתיות באירועי המכירות שלך. ‬
‫כמה מטהרי מים מכרת?‬
‫אני בוגד?‬
‫אתה רוקד בחינם בטקסי הפרסים?‬
‫לא. ‬
‫ננסי, ראג'אט. ‬
‫- שלום. - ננסי, החברה שלי. ‬
‫היא יודעת?‬
‫את יודעת. ‬
‫כן. ‬
‫מר נאמנות הגיע. ‬
‫ברוך שובך. ‬
‫- מר ג'מוואל. - הדיקן סוואמי. ‬
‫גברת ג'מוואל. נפלא לארח אתכם. ‬
‫- תודה. - טוב לחזור. ‬
‫פראקאש. זריז. ‬
‫אין בעיה. ‬
‫לדירקטוריון יש ציפיות גדולות. ‬
‫דיברתי עם חבר הנאמנים‬
‫ואנחנו חשים שבית הספר צריך חזון חדש. ‬
‫אני עושה מאמצים להגשים את החזון הזה. ‬
‫תסלחו לי. ‬
‫בואי הנה. ‬
‫- היי, מה שלומך? - שלומי טוב, ושלומכם?‬
‫"חזון חדש". הוא נשמע ממש כמו אביו. נכון?‬
‫"יש לנו ציפיות גדולות מדב. הוא יהיה ראש השרים הבא שלנו. "‬
‫אני מקווה שאביך מרוצה מעבודתי. ‬
‫האגף החדש התאפשר הודות למנהיגותו. ‬
‫תרצה לראות אותו?‬
‫כן, כמובן. ‬
‫אסדר את זה. ‬
‫וגברת ג'מוואל?‬
‫- בחייך. - גם את בוגרת בי"ס, ‬
‫ושמך בבית הספר הזה הוא מיס מלוויקה סטה. תגידי להם. ‬
‫השם ג'מוואל גורם לאנשים לשכוח ממלוויקה. ‬
‫אוי, ילדה עשירה ומסכנה!‬
‫אני זוכר את מלוויקה שסובבה את אדהיראג' על האצבע שלה. ‬
‫כן. ‬
‫אדי. ‬
‫- מה שלומך, דב? - הכול טוב. שנלך?‬
‫לא באת לחתונה. חסרת לנו. ‬
‫כן, טוב... ‬
‫והצטערתי לשמוע על סבא שלך. ‬
‫אתה בסדר, נכון?‬
‫הבחור הזה לא מפסיק לנאום, וזה לא אומר מילה. ‬
‫אנחנו הנורמליים היחידים פה?‬
‫מעולם לא הייתם נורמליים, שניכם. ‬
‫- מה שלומך? - מה המצב?‬
‫טוב לראות אותך, גבר. ‬
‫- ננסי, זה דב. - שלום. ‬
‫שלום. ‬
‫מה שלומך, דב?‬
‫נינאד‬
‫כולם מתבקשים לתפוס מקום. ‬
‫איך אתה, גבר? 15 שנים. ‬
‫מה שלומך?‬
‫דרך אגב, מה שלום חברך הטוב, נינאד?‬
‫אחרי כל הדרמה ביום האחרון, התגברתם על ריב האוהבים שלכם?‬
‫בטח קרה בחייך משהו מלהיב יותר ב-15 השנים החולפות. ‬
‫טוב... לא. ‬
‫כנס מחזור 2007‬
‫נא לבוא, תלמידים. נא לבוא. ‬
‫פראקאש, אתה מוכן?‬
‫טוב, להירגע, בנים. בבקשה. ‬
‫להירגע. זה מעמד הצילום שלכם. ‬
‫אני יכול ללמד אותך, אחי. בחייך. ‬
‫טוב, אז תגיד לי, איך חיזרת אחריה?‬
‫איך?‬
‫טוב, מחזור 2007, זה מעמד הצילום שלכם. ‬
‫שלוש... ‬
‫אדו, ידעתי שלא תרשה להם לצלם תמונה בלעדיי. ‬
‫שתיים... ‬
‫אחת... ‬
‫ו... ‬
‫אוי, שיט. ‬
‫- זין. - הדיקן, אתה בסדר?‬
‫- אלוהים. - מלוויקה. ‬
‫מה קרה?‬
‫כולם להתרחק. ‬
‫- ראג'אט, אתה בסדר? - לאחור!‬
‫- ננסי. - נא לזוז הצידה. ‬
‫נא לגשת הצידה. ‬
‫כולם בסדר?‬
‫מר מנוהר, תבדוק למעלה. ‬
‫כן. ‬
‫תכניסו אותם פנימה, בבקשה. ‬
‫אדו!‬
‫חדר ארכיון‬
‫ספר מחזור 2007‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות: שקד הרטמן‬