‫אדו!‬
‫אדהורה‬
‫את בסדר?‬
‫כן, אני בסדר גמור. ‬
‫כמה פעמים עליי לומר לך?‬
‫אילו היית בסדר, לא היית נוסעת. ‬
‫את יקרה לנו. פשוט תחזרי. ‬
‫את נמצאת שם שמונה חודשים. זה מספיק. ‬
‫הילדים האלה לא מזכירים לך את אבהי?‬
‫אני צריכה לסגור עכשיו. ביי. ‬
‫- נדבר בהמשך. - חכי, אל תנתקי!‬
‫בוא, ודנט. ‬
‫תשב בבקשה. ‬
‫אבוא בעוד רגע. ‬
‫מותר לי להיכנס, גברתי?‬
‫בוא. ‬
‫אתה יודע, גם אני חדשה פה כמוך. ‬
‫לוקח לי זמן להסתגל למקום. ‬
‫איזה מהם?‬
‫כשהייתי עכשיו לבד בחדר... ‬
‫הרגשתי כאילו... ‬
‫מישהו נכנס והתיישב בכיסא הזה. ‬
‫אבל לא מצאתי פה אף אחד. ‬
‫אבל שמעתי כמה צעדים. ‬
‫זה קרה לך פעם?‬
‫אתה יודע למה זה קרה?‬
‫כי האוזניים שלי עוד רגילות לרעש בכלכותה. ‬
‫לפעמים אני מרגישה, ‬
‫שאני עדיין שם בלב הרעש הזה. ‬
‫זה אומר שאני מתגעגעת הביתה. ‬
‫גם אתה מתגעגע הביתה?‬
‫למה אתה הכי מתגעגע?‬
‫לארוחת הערב. ‬
‫מה מיוחד בארוחת הערב?‬
‫אימא, אבא ואני תמיד אוכלים ביחד. ‬
‫אבא בשלן ממש טוב. ‬
‫באמת?‬
‫טוב, אבקש ממנו מתכונים בפעם הבאה. ‬
‫אבל אבא יבוא לקחת אותי רק בעוד ארבעה חודשים. ‬
‫אני עומד לרשותך. ‬
‫ודנט, מה קרה בביתן של הדיקן באותו לילה?‬
‫אתה רוצה לדבר איתי על זה?‬
‫אני לא זוכר איך הגעתי לשם ומדוע. ‬
‫אני נשבע שאני לא זוכר שום דבר. ‬
‫זה בסדר. ‬
‫כשאנחנו מפחדים מאוד, ‬
‫המוח שלנו מפסיק לייצר זיכרונות, ‬
‫כדי שלא נזכור תקופות רעות. ‬
‫מיס, באמת הרגתי את הגורים ההם?‬
‫אני פסיכופת?‬
‫לא, אתה לא. ‬
‫לא חשוב מה אנשים אומרים, ודנט, חשוב מה אתה חושב. ‬
‫אל תיתן לאף אחד להיכנס לשם. ‬
‫הפעם הם לא יברחו. ‬
‫מה אמרת?‬
‫אם אני לא פסיכופת, ‬
‫אז למה אסור לי ללכת לאולם, מיס?‬
‫סבא, אני רוצה להצטרף. ‬
‫אדי, אסור לילדים להתקרב לגבול. ‬
‫קדימה, בוא נלך. ‬
‫רמאן קפה‬
‫בוא נשתה שוקו. ‬
‫אחר כך שנינו נלך, כל אחד לבית הספר שלו. ‬
‫סבא, גם אתה תעזוב אותי ותיסע?‬
‫אהיה לגמרי לבדי. ‬
‫לא, אדי, תמשיך בשלך בלי קשר. ‬
‫טוב?‬
‫למה הוא בוכה? תינוק בכיין. ‬
‫אני לא תינוק בכיין. ‬
‫זה היום הראשון של אדי בבית הספר. ‬
‫אה, רישום מאוחר. ‬
‫יכסחו אותך. ‬
‫באיזו כיתה?‬
‫אדי בכיתה ה'. ‬
‫גם אני. ‬
‫אני אציל אותך. אני נינאד. ‬
‫זה יום הלימודים הראשון שלו? אז הלחמנייה על חשבון הבית. ‬
‫- שלום, אדוני. - תא"ל ג'איסינג. ‬
‫- אני רמאן. - תראה, אם תהיה חבר שלי, ‬
‫תקבל שוקו ולחמניות בלי הגבלה. ‬
‫סגור?‬
‫ובתמורה?‬
‫הגנה. אתה תציל אותי. ‬
‫לא התכוונת הרגע להציל אותי?‬
‫אני מציע גם לחמניות. סגור?‬
‫- סבא. - כן, בני. ‬
‫- ארזת לי פנס? - פנס?‬
‫אתה יודע שאצטרך אותו בלילה!‬
‫- אני חושב שהנהג... - קח את שלי. ‬
‫אני כבר לא משתמש בו. ‬
‫אז אנחנו צוות?‬
‫כמו לחמנייה ושוקו?‬
‫זה נסגר. ‬
‫אני שמח מאוד שאתם פה. למעשה... ‬
‫קפה‬
‫- סליחה. - כן. ‬
‫זה לא היה קפה רמאן?‬
‫הוא מכר אותו מזמן. לפני עשר שנים כמעט. ‬
‫אף אחד לא יודע לאן הם הלכו. אתה רוצה לחמנייה?‬
‫- שלי טובה יותר משלהם. - לא, תודה. ‬
‫על כל התלמידים לשבת באולם המרכזי עד 08:00, ‬
‫לנאום קבלת הפנים של הדיקן סוואמי, ‬
‫שיתניע את חגיגות כנס מחזור 2007. ‬
‫בוא נלך. ‬
‫מחזור 2007‬
‫נמצא לך מקום, טוב? אתה תשב פה?‬
‫תראי, הפסיכופת. ‬
‫אתה תהיה בסדר?‬
‫זה נהדר ואתה גם ממלא תפקיד ראשי. ‬
‫לא, הפעם אתן לאחרים... ‬
‫- אדוני, הילד... - תן לי לטפל בזה. ‬
‫סארתק, תראה!‬
‫סארתק. ‬
‫סופרייה, חשבתי שהבהרתי היטב שאסור לוודנט להיות פה. ‬
‫כן, אבל ככל שנבודד אותו יותר, כך הוא ירגיש בודד יותר. ‬
‫ההתנהגות שלו עלולה להחריף. ‬
‫- לא ארשה לעצמי... - אין צורך. ‬
‫אני אהיה אחראית על ודנט. אני יודעת מה אני עושה. ‬
‫אני מקווה שאת יודעת. ‬
‫מר נאמן, מה הקטע עם שגיאות האיות?‬
‫- מה זה? - לפחות אייתו נכון ג'מוואל. ‬
‫היי! מיס מלוויקה סטה!‬
‫איפה המקטורן שלך?‬
‫הכינו מקטורנים לבוגרים, ‬
‫הבחורה היחידה במחזור נשכחה, כרגיל. ‬
‫אוי ואבוי!‬
‫עכשיו אני רק בת זוג בעבורם. כמותן. ‬
‫כמותן?‬
‫גברת מלוויקה ג'מוואל!‬
‫את בעלת ההישגים הכי גדולים במחזור. ‬
‫בת המורה בזמנו, רעיית הנאמן כיום. ‬
‫אני ממילא עם הכי פחות הישגים במחזור!‬
‫בוא, אראה לך סוס בשם "בלי". ‬
‫מה? לא "בלי" אלא "בילי". ‬
‫שיהיה. ‬
‫גברת ג'מוואל. ‬
‫זו תחושה נעימה לחזור. תודה שאתה מארח אותנו. ‬
‫העונג כולו שלנו. נא לשבת. נתחיל תכף. ‬
‫- תודה. - תיהנו. ‬
‫בואי. ‬
‫- שלום. - שלום. ‬
‫גברת ג'מוואל?‬
‫אני מכיר אותך קצת. אני בטוח‬
‫שעד כמה שאת גברת ג'מוואל, הוא בוודאי מר מלוויקה סטה בכל מובן. ‬
‫נכון. ‬
‫תמיד הייתה לי תחושה שהוא מחבב אותך. ‬
‫רק לא דמיינתי שתחבבי אותו בחזרה. ‬
‫מה יכולתי לעשות? נסעת לאמריקה ושכחת ממני. ‬
‫הלו! את זו שנפרדה ממני. ‬
‫אבל בלי להתבדח, אדי, צר לי מאוד על סבא. ‬
‫הוא נהנה באמריקה?‬
‫הו, לא. הוא שנא אותה. ‬
‫"נורא קר פה, אנשים לא ידידותיים, ‬
‫"הכול רחוק כל כך. " לא הותרתי לו הרבה ברירות. ‬
‫אחרי הכול, הוא כל מה שהיה לי. ‬
‫הוא כל מה שהיה לך... ‬
‫מאז הילדות. ‬
‫ונינאד. ‬
‫יש לך מושג איפה הוא?‬
‫אדי, אחרי שנפרדנו המשכתי הלאה. ‬
‫לא דיברתי עם אף אחד מכם. ‬
‫באולם הגדול באותו יום, ‬
‫חשבתי רק להתנצל בפניו כשהוא יבוא. ‬
‫נכון שזו הייתה אשמתי, אבל יכולנו לדבר וליישר את ההדורים. ‬
‫ולמוחרת, הוא פשוט עזב. ‬
‫בלי לומר מילה או לפגוש אותי. ‬
‫פשוט הסתלק!‬
‫כעסתי נורא. ‬
‫החלטתי לא לדבר איתו יותר לעולם. ‬
‫בשנה שעברה, כשאיבדתי את סבא, ‬
‫אז הבנתי מה הוא היה בעבורי. ‬
‫באמת ניסיתי למצוא אותו, ‬
‫ברשתות החברתיות מדי יום, חיפשתי בכל מקום. ‬
‫הלכתי לרמאן קפה הבוקר. אבל הוא נסגר. ‬
‫ואני רואה בכנס הזה את ההזדמנות האחרונה שלי. ‬
‫באתי רק למענו. ‬
‫אחר צוהריים טובים. ‬
‫אני רוצה לברך מכל הלב את כל הבוגרים הוותיקים‬
‫ואת הבוגרת. ‬
‫השנה איבדנו חבר יקר בקהילת בית הספר נילגירי ואלי, ‬
‫- הדיקן ויאס. - המאמן גאס!‬
‫ביום השלישי והאחרון של הכנס, ‬
‫נחנוך את האנדרטה שלו. ‬
‫שמעתי שהוא כינה אתכם בחיבה מחזור המזל שלו, ‬
‫כי הוא נבחר לדיקן מייד אחרי סיום לימודיכם. ‬
‫אני רוצה להזמין כעת את הבוגר המצטיין של מחזור 2007, ‬
‫אדהיראג' ג'איסינג. ‬
‫אדי! אדי! אדי!‬
‫קדימה, אדהיראג', נערי!‬
‫יום לימודים אחרון 2007‬
‫הם קוראים לך. ‬
‫- אדוני. - יום אחרון, אני יודע. ‬
‫אבל אני רוצה לומר לך משהו. תמשיך לשחות באמריקה, טוב?‬
‫החבר הלא יוצלח שלך, נינאד, לא יפריע לך שם. ‬
‫המאמן. ‬
‫אף אחד לא יבדוק היום את הנעליים שלך, נערי!‬
‫כוחו של הרגל. ‬
‫שוב מבריז?‬
‫מחיאות כפיים לחברכם מנילגירי ואלי... ‬
‫פרידה ממחזור 2007‬
‫קדימה, אדי!‬
‫תקצר בבקשה!‬
‫בית הספר לימד אותי ש... ‬
‫כשאתה לבד ומישהו מושיט לך יד בחברות, ‬
‫מותר לקבל אותה. ‬
‫כי קשה להסתדר בעולם הזה לבד. ‬
‫לפעמים דרוש צוות, כמו שוקו ולחמנייה, ‬
‫שייאבקו ביחד נגד המפלצות הרעבות שמחכות לנו בחוץ, בעולם האמיתי. ‬
‫- אדי! - קדימה, אדי!‬
‫קדימה, אדי!‬
‫הבוגר המצטיין... ‬
‫אחי, תקצר!‬
‫כשהצטרפתי לבית הספר כילד, ‬
‫נאמר לי שהסיכה הזאת מוענקת לתלמיד יוצא הדופן, ‬
‫שמצטיין בכל מובן. ‬
‫אבל אחרי כל השנים הללו, למדתי דבר אחד. ‬
‫הכבוד... ‬
‫הוא ביחס שלך לאנשים. ‬
‫בזמן שישבתי פה הרגע שאלתי את עצמי, ‬
‫כשחבר שלנו היה נסער, ‬
‫האם הלכנו לדבר איתו?‬
‫כבוד, מצוינות, יושרה. ‬
‫גם אם לא תקבלו על זה סיכה נוצצת ומבריקה... ‬
‫סופרייה!‬
‫... תהיו אנשים טובים. ‬
‫כן?‬
‫אדו, חזרת!‬
‫ודנט!‬
‫מה קרה?‬
‫מה יש לו?‬
‫ודנט!‬
‫- תזעיקו רופא. - תתקשרו לד"ר קרישנן. ‬
‫הוא בסדר?‬
‫- יש לו דימום מהאף, אדוני. - אלוהים!‬
‫אל תעמדו שם סתם ככה! תמצאו אותו!‬
‫הוא לא עונה לטלפון!‬
‫למה אנשים לא עושים מה שאומרים להם!‬
‫קר לך?‬
‫יופי. תנוח קצת. ‬
‫- תביא שמיכה. - אין בעיה. ‬
‫יש לו 35.5 מעלות חום. ‬
‫והוא התעלף פעמיים בשלושת הימים האחרונים. ‬
‫ייתכן שזו אפילפסיה?‬
‫בדקתי את העבר הרפואי שלו. זה לא מצוין. ‬
‫פרכוס פסיכוגני?‬
‫עלפונות, ‬
‫חוסר יכולת לדבר, חישכון פסיכוגני. ‬
‫לחץ יכול לגרום לזה. ‬
‫מה גורם ללחץ?‬
‫אולי בית הספר החדש והסביבה החדשה. ‬
‫למעשה, זה יכול להיות כל דבר. ‬
‫- אחות. - כן, ד"ר?‬
‫יש עוד מסמכים?‬
‫לא, ד"ר, רק התיק הזה. ‬
‫טוב. ‬
‫גברת, אולי הוא נפצע כשנשאנו אותו הנה. ‬
‫אדי!‬
‫אדי! נינאד!‬
‫בוא מהר. ‬
‫"בהושיטו לו יד, הוא אמר, 'אתה כבר לא צריך לפחד. '‬
‫"נער הצללים נשאר בצללי בית הספר. ‬
‫"תמיד הסתתר מהמפלצות הרעבות. "‬
‫אנחנו מפלצות רעבות, נינה?‬
‫תפסיקו, חבר'ה. ‬
‫"עד שיום אחד הגיע נער הפניקס. "‬
‫החבר שלך. ‬
‫תפסיק, סויאש!‬
‫- בחייך, אדי! - לך תזדיין!‬
‫- תן לי לקרוא. זה כיף. - תניחו לו!‬
‫"בהושיטו לו יד, הוא אמר, ‬
‫- "'אתה כבר לא צריך לפחד. '" - מספיק!‬
‫"נער הצללים יצא סוף סוף מהצללים, ‬
‫"וגילה שהוא מסוגל לשלוט במחשבות של אנשים. "‬
‫איך בחור שאין לו שליטה על השלפוחית, ‬
‫ישלוט במחשבות שלנו, נינה?‬
‫פשוט תפסיק, סויאש!‬
‫תפסיק לעשות שטויות!‬
‫תחזיר את זה. ‬
‫זוז!‬
‫- תגיד לו. - היי... ‬
‫תראה לו!‬
‫תסתכל, ‬
‫בהשראת חוברת הקומיקס שלך, ‬
‫- ציירתי לך ציור. - סויאש, די!‬
‫תסתכל. ‬
‫ה'. ‬
‫ו'. ‬
‫- מ'... - זו מ"ם. ‬
‫- ו'... הומו. - נכון. ‬
‫הומו. ‬
‫הומו!‬
‫אני שונא את המילה הזאת. ‬
‫הציורים לא יעזרו לך, נינאד. ‬
‫אתה חייב להשיב מלחמה. ‬
‫בדיוק כמו... ‬
‫"נער הצללים" שלך. ‬
‫צא מהצללים. ‬
‫זה לא כל כך קל, אדו. ‬
‫מה ארוויח אם אילחם?‬
‫הדיקן רק ייתן להם אזהרה, אבל הוא יעיף אותי מבית הספר. ‬
‫ואני לא כמוך, גבר. אני נבהל. ‬
‫גבר... ‬
‫גם אני נבהל. ‬
‫אני שוקל מחדש את כל העניין של אמריקה. ‬
‫סבא יהיה בודד פה. ‬
‫אולי כדאי שאשכח מזה. ‬
‫לא ארשה לך. ‬
‫נשארתי ער בלילות כדי למלא את טופסי המלגה שלך, גבר. ‬
‫ואהיה פה לצד סבא, בדיוק כמו שאתה פה לצידי. ‬
‫לעולם לא אסלח לך. ‬
‫סויאש מחפש אותך. ‬
‫היי. ‬
‫שלום. ‬
‫חיפשתי את הילד ההוא. ‬
‫ודנט. הוא נח במרפאה. ‬
‫מה קרה שם?‬
‫יש לו לפעמים חישכון. ‬
‫הוא אמר לי משהו שידוע רק לי. ‬
‫הוא מכיר אותך?‬
‫לא. ‬
‫הוא אמר משהו שרצית לשמוע?‬
‫פירוש אמירה אקראית כמסר אישי‬
‫נקרא אפקט ברנום בפסיכולוגיה. ‬
‫ככה עובדים הורוסקופים. "תפגוש היום מישהו מיוחד. "‬
‫מי לא ירצה להאמין לזה?‬
‫תרגיש שכל מי שתפגוש באותו יום הוא מיוחד. ‬
‫- עכשיו אני מרגיש ממש טיפש. - לא, לא. ‬
‫לפחות לא חשבת שרוחו של הדיקן ויאס נכנסה בוודנט. ‬
‫זו תאוריה נפוצה מאוד בבית הספר. ‬
‫המאמן גאס. ‬
‫הכרתי אותו היטב. ‬
‫הוא היה עצלן כזה בחייו, הוא לא ישוטט בתור רוח. ‬
‫הילד הזה. ההוא שהתעלף. ‬
‫- מכנים אותו רוצח גורים פסיכופת. - היי!‬
‫אני מצטער על מה שאמרתי אחר הצוהריים. ‬
‫את ההישג הכי גדול שלי. ‬
‫אני לא אישה לראווה. ‬
‫היא חתיכה?‬
‫נפצעתי בשחייה. ‬
‫אתה חושב רק על דבר אחד, סויאש. ‬
‫בואו נשתה הלילה במגדל השעון. ‬
‫הוא כבר לא נעול?‬
‫אני מניח שכן, אבל קומאראן מעריץ שלי. ‬
‫מעריץ שלך? ראית את עצמך פעם בראי?‬
‫מדי ערב ב-21:00, כל עקרות הבית בהודו‬
‫מדליקות טלוויזיה כדי לראות את פניי. ‬
‫בעבר. ‬
‫למעשה, עזבתי את הסדרה. ‬
‫אני מנסה להתרכז יותר בקריירת הקולנוע שלי. ‬
‫אני מקבל הרבה הצעות, אבל אתם יודעים איך זה. ‬
‫מה הקטע, גבר?‬
‫לזכר ימים עברו, אחי. תירגע. למה אתה מתרגז?‬
‫- תתבגר! - מגעיל. ‬
‫מותק, אין פה קליטה. משעמם לי. בוא ניכנס. ‬
‫לא, בואי נבלה פה. נחמד. ‬
‫אני נכנסת. ‬
‫אני לא רוצה להיכנס. בואי נישאר פה. ‬
‫טוב. ‬
‫אולי בפעם הבאה אלך לבדי לטקסים ולמסיבות. ‬
‫הם ממילא באים לשם לראות רק אותי. ‬
‫טוב. ‬
‫אם לא תקום ותבוא איתי מייד, אני עוזבת. ‬
‫הנהג בחוץ. ‬
‫תסתלקי. ‬
‫אתה יודע מה? שיהיה. ‬
‫אתה מתנהג עכשיו כמו גבר-גבר, ‬
‫אבל בעוד שתי דקות תרוץ אחריה, לחזר אחריה שתחזור. ‬
‫כן. אתה מומחה בחיזור אחרי בחורות?‬
‫ככה חיזרת אחרי מלוויקה שבורת הלב. ‬
‫ראינו את זה ביום האחרון. זה בסדר. ‬
‫ביום האחרון?‬
‫דב ניגב את הדמעות של מלוויקה. ‬
‫ומה הוא אמר?‬
‫"אדהיראג' כזה אידיוט. הוא הבריז לך מהדייט. ‬
‫"דב בחיים לא יעשה את זה. " ומה קרה אז?‬
‫מלוויקה נכנסה לאולם ו... ‬
‫והיא נפרדה ממני. ‬
‫עכשיו אני יודע. ‬
‫מהלך יפה, דב. ‬
‫לחיים. ‬
‫לחיי זה. ‬
‫קדימה, בוגרים. הגיע הזמן לאכול. ‬
‫סויאש, לאן אתה הולך?‬
‫- להתנצל. - כדי שדב לא ישיג אותה?‬
‫תצחקו כמה שבא לכם. נתראה אחר כך. ‬
‫- סויאש! - לוזרים!‬
‫ננסי. ‬
‫לעזאזל!‬
‫תקרית רודפת תקרית. ‬
‫כל הערב רק עניתי על שאלות. ‬
‫"מה הבעיה של הילד הזה?" "הוא לא בריא?"‬
‫"אתה לא שומר טוב על התלמידים שלך?" מה לומר להם, סופרייה?‬
‫זו בעיה פסיכולוגית, לא קל לאבחן אותה. ‬
‫אבל לא אמרתי לך‬
‫להרחיק אותו בבקשה מפעילויות הכנס? לא אמרתי?‬
‫רציתי שהוא יבטח בי כדי שידבר איתי. ‬
‫סופרייה, נתתי לך הוראה פשוטה וברורה. ‬
‫ומשום שלא נשמעת לה, העניינים יצאו משליטה. ‬
‫אז עכשיו, ‬
‫עד שאחליט אחרת, ודנט יישן במרפאה. ‬
‫- זה לא יעזור. - זה סגור. ‬
‫הכול סודר. ‬
‫- הוא ירגיש שהוא נענש. - זה כנראה לטובתו. ‬
‫- זה לא טוב. - כך יהיה. ‬
‫לפחות האחות תשים עליו עין. ‬
‫סוכם. ‬
‫תודה. ‬
‫המספר שאליו חייגתם לא זמין. ‬
‫אז להתראות. ‬
‫המספר שאליו חייגתם לא זמין. ‬
‫תעני!‬
‫- מה קרה? - היא באמת עזבה!‬
‫סויאש, סדרת הטלוויזיה שלך בוטלה, נכון?‬
‫עכשיו גם החברה שלך עזבה אותך. ‬
‫תראו מי שמדבר. ‬
‫מוזיקאי מובטל דפוק. ‬
‫היי, חבר'ה! תירגעו. תרגיע, גבר!‬
‫הכול טוב, גבר. ‬
‫אתה יודע שזה טבעי להרגיש כעס ועצבים כשאתה... ‬
‫אתה יודע, מדוכא. ‬
‫למה, גבר?‬
‫דרך אגב, קראתי איפשהו שאתה הולך לפסיכולוג. ‬
‫- נכון, אז... - חבר'ה!‬
‫חבר'ה, בחייכם!‬
‫- אתה בסדר? - אני בסדר, הוא בסדר?‬
‫אומרים שבריונים מתעמרים באחרים כדי להסתיר את חוסר הביטחון שלהם. ‬
‫לכן התעמרת בי. נכון?‬
‫חלפו 15 שנים! תתגבר על זה!‬
‫- חבר'ה, די! - אתה נהנית להתעמר בי!‬
‫סויאש, פשוט תירגע. ‬
‫סויאש, תקשיב לי. אני חושבת שיש לי רעיון שיסיח את דעתך מננסי. ‬
‫המורים יעלו מחר הצגה למעננו. ‬
‫אולי נעשה כמותם?‬
‫- סויאש בתפקיד הראשי. - כמובן. ‬
‫נא לתת לוודנט את ארוחת הערב שלו. ‬
‫- היי. - שלום. ‬
‫תראו, מורים מפלרטטים. ‬
‫מה שלומו?‬
‫נראה קצת יותר טוב, אבל הוא לא מדבר הרבה. ‬
‫אז קשה לומר מה מטריד אותו. ‬
‫ואולי מי. ‬
‫כולנו חושבים שילדים הכי מפחדים מבחינות, ‬
‫מפחדים ממורים ומאבות בית. ‬
‫אבל בפועל, ‬
‫ילדים הכי מפחדים אלה מאלה. ‬
‫הרבה דברים קורים בפנימייה אחרי כיבוי אורות. ‬
‫אתה חושב שמתעמרים בו. ‬
‫בהחלט ייתכן. ‬
‫אכפת לך שאדבר איתו?‬
‫אם הוא ידבר איתך, תנסה. ‬
‫אתה לא אוהב קינוח?‬
‫אז מה אתה עושה בדמי הכיס שלך?‬
‫אני חוסך אותם. ‬
‫אקנה ממתק במפעל השוקולד של טרבור כשאלך הביתה. ‬
‫בעיניי ההמבורגרים שלהם הכי טובים. ‬
‫יש להם אפילו ממתקים של גיבורי-על. ‬
‫אתה אוהב גיבורי-על?‬
‫אז אתה בטח מכיר את "נער הצללים". ‬
‫אתה לא מכיר?‬
‫נער הצללים היה תלמיד פה. ‬
‫הוא היה מאוד... ‬
‫מפוחד מהמפלצות הרעבות שיש כאן. ‬
‫הוא חשב שהן יטרפו אותו. ‬
‫אז הוא נהג להסתתר מפניהן בחושך. ‬
‫בצללים. ‬
‫כמוני?‬
‫יש עוד. ‬
‫יום אחד, כשהוא היה עצוב מאוד ובכה לבדו בחושך, ‬
‫בא נער הפניקס להציל אותו. ‬
‫הוא הושיט לו את ידו ואמר, ‬
‫"צא מהחושך. יחדיו נילחם בכל המפלצות. "‬
‫ברגע שהוא היה באור, ‬
‫הוא הבין שתמיד היו לו כוחות-על. ‬
‫הוא שלט בכולם בכוח המחשבה. ‬
‫אז הוא השתמש בכוח המחשבה כדי לכלוא את כל המפלצות הרעבות בחדר ולהרעיב אותן, ‬
‫והן התחילו לאכול זו את זו ולהשמיד את עצמן. ‬
‫אתה יודע מה מוסר ההשכל בסיפור?‬
‫אם אתה נער הצללים ונער פניקס מציע לך יד, ‬
‫כדאי לך לקבל אותה. ‬
‫גם לך יהיו כוחות-על. ‬
‫ואז... ‬
‫תוכל להשיב מלחמה, נינה... ‬
‫תוכל להשיב מלחמה, ודנט. ‬
‫מספיק חם?‬
‫טוב, עכשיו תלך לישון. ‬
‫אימא?‬
‫גברת, סליחה. ‬
‫מותר לי גם לצאת מהצללים?‬
‫המפלצות הרעבות מציקות גם לך?‬
‫אני מבטיחה, אם תיתן לי... ‬
‫לא ארשה להן להגיע אליך. ‬
‫- תשכח מזה, בוא. - יהיו צרות. ‬
‫- לא אתן לאף אחד לישון הלילה. - לא, אחי... ‬
‫נלך לכל החדרים ונמתח אותם. ‬
‫לא. נגרום לו להבין... ‬
‫הלילה הרוח שמנערת מיטות תבקר את הבוגרים. ‬
‫נער הצללים‬
‫תפסיקו, חבר'ה, בבקשה!‬
‫אתם מנסים להפחיד אותי במתיחה שלי. ‬
‫תפסיקו, חבר'ה, בבקשה!‬
‫בבקשה, חבר'ה!‬
‫אני לא נושם. ‬
‫זה לא מצחיק, חבר'ה!‬
‫בבקשה תשחררו אותי. ‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות שקד הרטמן‬