Adu!
IMPERFECȚIUNE
Ești bine?
Da, sunt bine.
De câte ori să-ți spun?
Dacă ar fi fost așa, n-ai fi plecat.
Ne pasă de tine. Întoarce-te!
Ești acolo de opt luni. E destul.
Copiii ăia nu-ți amintesc de Abhi?
Trebuie să închid. Pa!
- Vorbim mai târziu! - Stai, nu închide!
Intră, Vedant!
Ia loc!
Vin imediat.
Pot să intru, doamnă?
Intră!
Și eu sunt începătoare. Ca tine.
Am nevoie de timp ca să mă acomodez.
Ce alegi?
Când stăteam singură în cameră,
am avut senzația
că a intrat cineva și s-a așezat pe scaun.
Dar nu era nimeni.
Însă am auzit pași.
Tu ai mai pățit așa ceva?
Știi de ce s-a întâmplat?
Fiindcă auzul meu este obișnuit cu sunetele din Calcutta.
Uneori am impresia
că sunt acolo, în zgomotul ăla.
Asta înseamnă că mi-e dor de casă.
Ție ți-e dor de casă?
De ce ți-e dor cel mai mult?
De cină.
De ce este specială?
Mama, tata și eu luam mereu cina împreună.
Tata este un bucătar foarte bun.
Serios?
Bine. O să-i cer rețete data viitoare.
Tata vine după mine abia peste patru luni.
Stau eu cu tine.
Ce s-a întâmplat la bungalow-ul decanului în noaptea aceea?
Vrei să-mi povestești?
Nu-mi amintesc cum am ajuns acolo și de ce.
Jur, nu-mi amintesc nimic.
E în regulă.
Nu-i nimic.
Când suntem foarte speriați,
creierul nu mai creează amintiri,
așa că nu ne amintim lucrurile rele.
Doamnă, eu am omorât cățelușii?
Sunt un psihopat?
Nu ești.
Indiferent ce spune lumea, Vedant, contează ce-ți spune mintea.
Nu lăsa pe nimeni să intre aici!
De data asta nu scapă.
Ce ai spus?
Dacă nu sunt un psihopat,
de ce n-am voie în sala de reuniuni, doamnă?
Bunicule, vreau să vin și eu.
Adi, copiii n-au voie la graniță.
Haide!
CAFENEAUA RAMAN
O să luăm un milkshake cu ciocolată.
Apoi mergem fiecare la școala lui.
Bunicule, o să pleci și mă părăsești și tu?
Am să rămân singur.
Nu, Adi. Rezistă, orice-ar fi.
Bine?
De ce plânge? Smiorcăitule!
Nu sunt smiorcăit.
E prima lui zi de școală.
Admitere târzie.
O să te distrugă.
Ce clasă?
Clasa a V-a.
Și eu.
Te salvez eu. Mă cheamă Ninad.
E prima lui zi de școală? Atunci, cornul cu unt e din partea casei.
- Bună ziua! - Brigadier Jaisingh.
- Eu sunt Raman. - Dacă o să fii prieten cu mine,
primești oricât lapte cu cacao și corn cu unt vrei.
Batem palma?
Ce-mi ceri în schimb?
Protecție. Ai să mă salvezi.
N-ai zis că mă salvezi tu?
Îți ofer și corn cu unt. Batem palma?
- Bunicule! - Da, fiule.
- Mi-ai pus lanterna? - Lanterna?
Știi că îmi trebuie noaptea.
- Cred că șoferul... - Ți-o dau pe-a mea.
Nu îmi mai trebuie.
Deci, suntem o echipă?
La fel ca laptele cu cacao și cornul cu unt.
S-a rezolvat!
Mă bucur că sunteți aici.
- Mă scuzați! - Da.
Nu aici era cafeneaua Raman?
S-a vândut de mult. De aproape zece ani.
Nimeni nu știe unde s-au dus. Vreți un corn cu unt?
- Eu le fac mai bune decât ei. - Nu, mersi.
Toți elevii să fie în sala mare la ora 8:00
pentru discursul de primire al decanului
și sărbătorirea reuniunii promoției 2007.
Să mergem!
PROMOȚIA 2007
Îți găsim un loc, da? Te așezi aici?
Uite! Psihopatul.
Te descurci?
Este grozav. Joci rolul principal.
Nu. De data asta îi las pe alții...
- Copilul ăla... - Mă ocup eu.
Sarthak, uite!
Sarthak.
Supriya, ți-am spus clar că Vedant nu poate veni aici.
Da, dar, cu cât îl izolăm mai mult, cu atât se va simți mai singur.
Comportamentul s-ar înrăutăți.
- Nu-mi permit... - Nu e nevoie.
Răspund eu de Vedant. Știu ce fac.
Sper.
Dle administrator, ce e cu greșeala asta de ortografie?
- Ce e asta? - Măcar au scris corect „Jamwal”.
Dna Malvika Seth!
Unde ți-e sacoul?
Au făcut doar pentru băieți.
Singura fată din promoție a fost uitată, ca de obicei.
Doamne!
Sunt persoana în plus pentru ei. La fel ca ei.
La fel ca ei?
Dna Malvika Jamwal!
Cea mai bună elevă a promoției!
Fiică de profesor atunci și soție de administrator acum.
Eu sunt cel mai slab elev al promoției!
Hai să-ți arăt un cal cu numele Pisică!
Ce? Nu-l cheamă Pisică, ci Mitică.
Totuna!
Doamnă Jamwal.
Ne bucurăm să fim iar aici. Mulțumesc pentru primire!
Plăcerea e a noastră. Luați loc! Începem imediat.
- Mulțumesc. - Simțiți-vă bine!
Vino!
- Salut! - Salut!
Doamna Jamwal, nu?
Pot zice că te știu, deci sunt sigur
că, pe cât ești tu dna Jamwal, pe atât este și el dl Malvika Seth.
Așa e.
Am știut întotdeauna că te place.
Nu mi-am imaginat că și tu o să-l placi.
Ce era să fac? Ai plecat în America și m-ai uitat.
Tu te auzi? Tu te-ai despărțit de mine.
Lăsând gluma la o parte, Adi, îmi pare rău pentru bunicul tău.
I-a plăcut în America?
Nu! A urât-o.
„E frig, oamenii nu sunt prietenoși,
totul e departe. ” Nu prea i-am dat de ales.
Până la urmă, doar pe el îl aveam.
Doar pe el l-ai avut.
Din copilărie.
Și pe Ninad.
Nu știi pe unde e?
După ce ne-am despărțit, mi-am văzut de drumul meu.
N-am mai vorbit cu niciunul dintre voi.
În sala de reuniuni, în ziua aia,
mă gândeam numai cum să-i cer scuze când urma să vină.
Știu, a fost greșeala mea, dar puteam să vorbim și să lămurim lucrurile.
A doua zi, a plecat, pur și simplu.
Fără un cuvânt, fără să ne întâlnim.
A plecat.
Eram atât de furios!
Am hotărât să nu-i mai vorbesc niciodată.
Anul trecut, după ce l-am pierdut pe bunicul,
am înțeles cât a însemnat el pentru mine.
Am încercat să-l găsesc,
pe rețele sociale, zi de zi, am căutat peste tot.
Am fost azi-dimineață la cafeneaua Raman. Era închisă.
Reuniunea asta îmi pare ultima mea șansă.
Am venit doar pentru el.
Bună ziua!
Aș vrea să adresez un călduros bun-venit tuturor foștilor elevi
și fostei eleve.
Anul acesta am pierdut un membru de vază al comunității școlare Nilgiri Valley.
- Decanul Vyas. - Instructorul Gas!
În a treia și ultima zi a acestei reuniuni,
o să dezvelim statuia ridicată în memoria lui.
Am auzit că vă spunea „promoția mea norocoasă”,
fiindcă a fost ales decan imediat după absolvirea voastră.
Aș vrea să dau acum cuvântul Sabiei Onoarei pentru promoția 2007,
Adhiraj Jaisingh.
Adi!
Haide, Adhiraj, băiatul meu!
ULTIMA ZI DE ȘCOALĂ
- Dle! - Ultima zi, știu.
Dar vreau să-ți spun ceva. Să nu te lași de înot în America, da?
Ninad, prietenul ăla al tău fără căpătâi, n-o să te mai deranjeze.
Dle instructor!
Nimeni nu se uită la pantofii tăi azi, băiete!
Din obișnuință.
Iar o aburești?
Aplauze pentru colegul vostru de la școala Nilgiri Valley...
LA REVEDERE, PROMOȚIA 2007!
Haide, Adi!
Nu te lungi!
Școala m-a învățat
că, atunci când ești singur și cineva îți întinde o mână ca prieten,
este în regulă s-o accepți.
Fiindcă e greu să răzbești singur în lume.
Uneori e nevoie de o echipă, ca laptele cu cacao și cornul cu unt,
care să lupte cu monștrii înfometați din lumea de afară.
- Adi! - Haide, Adi!
- Adi! - Hai, Adi!
Haide, Adi!
Sabia Onoarei...
Frate, n-o lungi!
Când am intrat la școală, copil fiind,
mi s-a spus că această insignă se acordă celui mai bun elev,
excepțional în toate privințele.
Dar, după toți acești ani, mi-am dat seama de un lucru.
Onoarea
este felul de a trata oamenii.
Stăteam pe scaun și mă întrebam,
când prietenul nostru era supărat...
Ne-am dus să vorbim cu el?
Onoare, excelență, integritate.
Chiar dacă nu primești o insignă strălucitoare...
Supriya!
...tot om bun rămâi.
Da?
Adu, te-ai întors!
Vedant!
Ce e?
Ce-ai pățit?
Vedant!
- Chemați doctorul! - Doctorul Krishnan.
E în regulă?
- Îi curge sânge din nas. - Doamne!
Nu stați așa! Găsiți-l!
Nu răspunde la telefon.
De ce nu fac oamenii ce li se spune?
Ți-e frig?
Bine. Odihnește-te!
- Adu o pătură! - Sigur.
Are 35,5 de grade.
A leșinat de două ori în ultimele trei zile.
Ar putea fi epilepsie?
I-am verificat istoricul medical. Nu apare nicăieri.
Pseudo-convulsii?
Leșin,
imposibilitatea de a vorbi, blocaje psihogenice.
Poate fi din cauza stresului.
Dar de unde vine stresul?
Probabil, școală nouă, mediu nou.
Ar putea fi orice.
- Asistentă! - Da, dle doctor?
Mai sunt alte fișe?
Nu, doar dosarul ăsta.
Bine.
Doamnă, poate s-a rănit când l-ați adus.
Adi!
Adi! Ninad!
Repede!
„Dându-i mâna, i-a zis: «Nu mai trebuie să-ți fie frică. »
Băiatul-Umbră a rămas în umbrele școlii.
Se ascundea mereu de monștrii înfometați. ”
Noi suntem monștrii, Nina?
Încetați, băieți!
„Până ce, într-o zi, a sosit Băiatul-Phoenix. ”
Iubitul tău.
Încetează, Suyash!
- Hai, Adi! - Cărați-vă!
- Vreau să citesc. E mișto. - Lăsați-l!
„Dându-i mâna, i-a zis:
- «... Nu mai trebuie să-ți fie frică. »” - Terminați!
„Băiatul-Umbră ieși în cele din urmă din umbre
și văzu că poate controla mințile oamenilor. ”
Cum poate un băiat care face pe el
să controleze minți, Nina?
Încetează, Suyash!
Încetează cu prostiile!
Dă-o încoace!
Dispari!
- Zi-i! - Hei...
Arată-i!
Privește!
Inspirat de cartea ta cu benzi desenate,
- ... ți-am desenat ceva. - Suyash, nu!
Uite!
H.
O.
- M. - Da, un M.
- O. Homo. - Așa e.
Homo.
Homo!
Urăsc cuvântul ăla.
Desenatul nu te ajută, Ninad.
Trebuie să ripostezi.
Întocmai ca...
Băiatul-Umbră.
Ieși din umbre!
Nu este atât de ușor, Adu.
Ce câștig dacă mă bat?
Decanul le dă avertisment, iar pe mine mă exmatriculează.
Nu sunt ca tine. Mi-e frică.
Omule,
și mie îmi e frică.
Mă mai gândesc la treaba asta cu America.
Bunicul o să rămână singur aici.
Ar trebui s-o las baltă.
Nu te las.
Mi-am pierdut nopțile completând formularele tale pentru bursă.
Sunt aici pentru bunicul, la fel cum ești tu pentru mine.
N-am să te iert niciodată.
Te caută Suyash.
Salut!
Bună!
Îl căutam pe copilul acela.
Vedant. Se odihnește în infirmerie.
Ce s-a întâmplat acolo?
Uneori, leșină.
Mi-a spus ceva de care știu doar eu.
Te cunoaște?
Nu.
Ți-a spus ceva ce voiai să auzi?
O afirmație la întâmplare cu rol de mesaj personal
se numește în psihologie „efectul Barnum”.
Așa funcționează horoscopul. „Azi întâlnești o persoană specială. ”
Cine n-ar crede așa ceva?
Toți cei întâlniți în ziua aia o să fie speciali.
- Mă simt ca un prost. - Nu!
Măcar nu te-ai gândit că fantoma decanului l-a posedat pe Vedant.
O teorie foarte populară în școală.
Instructorul Gas.
L-am cunoscut bine.
La cât de leneș era când trăia, n-are cum să bântuie școala ca fantomă.
Copilul ăla. Cel care-a leșinat.
I se spune „ucigașul de cățeluși”.
Îmi pare rău pentru ce-am spus azi.
Tu ești cea mai mare realizare a mea.
Nu sunt o soție-trofeu.
E sexy?
M-am rănit la înot.
Ești obsedat, Suyash.
Hai să bem ceva în turnul cu ceas!
Nu e încuiat?
Ba da, dar Kumaran e fanul meu.
Fanul tău? Te-ai uitat vreodată în oglindă?
În fiecare seară la ora nouă, toate gospodinele din India
se uită la televizor să-i vadă mutra.
Acum n-o mai fac.
De fapt, am ieșit din serial.
Mă concentrez pe cariera în film.
Primesc multe oferte, dar știți cum e.
Ce naiba, omule?
De dragul vremurilor trecute. Calmează-te! Ce te superi așa?
- Revino-ți, omule! - Dezgustător!
Nu există rețea aici. M-am plictisit. Hai înăuntru!
Ba nu. Mai stăm. E plăcut.
Eu mă duc.
Nu vreau să intru. Hai să stăm aici!
Bine.
Data viitoare mă duc singură la premiere și petreceri.
Oricum, toți vin să mă vadă pe mine.
Bine.
Dacă nu te ridici și nu vii cu mine acum, eu plec.
Șoferul e afară.
Du-te!
Știi ceva? Nu contează!
Faci tu pe masculul acum,
dar peste două minute o să fugi după ea ca s-o recucerești.
Da, tu ești expertul în cuceriri, nu?
Așa ai cucerit-o pe Malvika, cea cu inima frântă.
Am văzut cu toții în ultima zi. E bine.
În ultima zi?
Dev îi ștergea Malvikăi lacrimile.
Și ce-i spunea?
„Adhiraj e mare idiot. N-a venit la întâlnirea cu tine!
Dev nu face așa ceva. ” Apoi, ce s-a întâmplat?
Malvika s-a dus în sala de reuniuni și...
Și s-a despărțit de mine.
Acum știu.
Bine jucat, Dev.
Noroc!
Noroc, da!
Haideți seniorilor! E ora cinei.
Suyash, unde te duci?
- Să-și ceară scuze. - Ca să n-o cucerească Dev?
Puteți râde, nu-mi pasă. Ne vedem mai târziu.
- Suyash! - Rataților!
Nancy!
La naiba!
Un incident și, apoi, încă unul.
Toată seara am răspuns la întrebări.
„Ce-a pățit copilul ăla? E bolnav?”
„Nu aveți grijă de elevi?” Ce să le răspund, Supriya?
E o boală psihică mai greu de diagnosticat.
Nu ți-am spus
să nu-l aduci la activitățile legate de reuniune? Nu ți-am zis?
Am vrut să capete încredere și să-mi vorbească.
Supriya, ți-am dat o instrucțiune clară și simplă.
Și, fiindcă nu ai respectat-o, situația a scăpat de sub control.
Deci, acum,
până zic eu, Vedant doarme la infirmerie.
- N-o să-l ajute. - Am hotărât!
S-au făcut toate aranjamentele.
- Se va simți pedepsit. - E pentru binele lui.
- Nu e bine. - O să fie.
Măcar e sub supravegherea asistentei.
E bătut în cuie.
Mulțumesc.
Numărul apelat nu e disponibil.
Ne vedem mai târziu, atunci.
Numărul apelat nu este...
Răspunde!
- Ce e? - Chiar a plecat!
Suyash, serialul ăla al tău s-a anulat, nu?
Acum, te-a părăsit și iubita.
Uite cine vorbește!
Un muzician șomer!
Băieți! Calmați-vă!
E în regulă, omule.
E firesc să fii supărat și nervos când ești...
Deprimat.
De ce, omule?
Apropo, am citit undeva că faci terapie.
- Da. - Băieți!
Haideți!
- Ești bine? - Da, sunt bine. El e bine?
Se spune că bătăușii îi terorizează pe alții ca să-și ascundă complexele.
De aceea mă agresai, nu?
Asta a fost acum 15 ani. Revino-ți!
- Încetați! - Îți plăcea să mă terorizezi.
Suyash, calmează-te!
Suyash, cred că știu cum să nu te mai gândești la Nancy.
Profesorii vor juca mâine pentru noi o piesă de teatru.
Ce-ar fi să facem la fel?
- Suyash primește rolul principal. - Evident.
Servește-i cina lui Vedant!
- Salut! - Bună!
Uite! Un profesor flirtează cu altul.
Ce face?
Pare puțin mai bine, dar nu prea vorbește.
E greu de spus ce îl afectează.
Sau cine.
Noi avem impresia că elevii se tem cel mai mult de examene,
de profesori și administratori.
De fapt,
copiii se tem cel mai mult unul de altul.
Multe se petrec în internat după stingere.
Crezi că e terorizat?
Foarte posibil.
Pot să vorbesc cu el?
Dacă-ți răspunde, încearcă.
Nu-ți place gulab jamun?
Atunci, ce faci cu banii de buzunar?
Îi pun deoparte.
Ca să-mi cumpăr acasă bomboane de la fabrica de ciocolată a lui Trevor.
Îmi place hamburgerul lor.
Au și bomboane cu supereroi.
Îți plac supereroii?
Atunci, sigur îl știi pe Băiatul-Umbră.
Nu-l știi?
A fost elev aici. Băiatul-Umbră.
Îi era foarte...
frică de monștrii înfometați de-aici.
Credea că-l mănâncă.
Așa că se ascundea în întuneric.
În umbre.
Ca mine?
Povestea continuă.
Într-o zi, când era foarte trist și plângea singur în întuneric,
Băiatul-Phoenix l-a salvat.
I-a întins mâna și i-a zis:
„Ieși din întuneric! Vom lupta împreună împotriva monștrilor. ”
Când a ieșit la lumină,
și-a dat seama că a avut mereu superputeri.
Putea să controleze cu mintea lui alte minți.
Cu mintea lui a încuiat toți monștrii într-o cameră și i-a înfometat.
Aceștia au început să se mănânce între ei până s-au prăpădit cu toții.
Știi care e morala poveștii?
Dacă ești Băiat-Umbră și un Băiat-Phoenix îți întinde mâna,
trebuie s-o accepți.
O să capeți și tu superputeri.
Apoi...
ai să poți riposta, Nina...
Ai să poți riposta, Vedant.
E destul de cald?
Acum, culcă-te!
Mamă?
Doamnă, scuze.
Pot să ies și eu din umbră?
Te urmăresc monștrii înfometați?
Îți promit, dacă mă lași...
că nu-i las să-ți facă rău.
- Ba nu, haide! - O să avem necazuri.
- Nu las pe nimeni să doarmă. - Nu, frate...
Mergem la fiecare în cameră și facem farse.
Nu. Fă-l să înțeleagă...
În seara asta, fantoma Scutură-Paturi vine în vizită la foștii elevi.
BĂIATUL-UMBRĂ
Încetați, vă rog!
Vreți să mă speriați cu farsa mea.
Încetați, vă rog!
Vă rog!
Nu pot să respir.
Nu e amuzant!
Dați-mi drumul!
Subtitrarea: Dan Butuza
Redactor: Anca Tach