‫אז, תלמידים, איך נקרא המרחק סביב הצורה הפשוטה הסגורה?‬
‫אחזור בעוד חמש דקות. ‬
‫אם תעשו צרות, תיענשו. ‬
‫סארתק!‬
‫מה יש לו?‬
‫אין לי מושג. הוא מבוהל מאז אותו יום. ‬
‫הפסיכופת עשה לו משהו?‬
‫יש לי רעיון. ‬
‫סארתק. ‬
‫תראה מה אני עושה. תביט. ‬
‫אחי, זה ממש מגניב. ‬
‫תפסיק לכתוב, חנון!‬
‫תן לו לכתוב, אחי. ‬
‫הוא יעשה במכנסיים אם יראה את זה. ‬
‫דהרוב!‬
‫אם תעשו צרות, תיענשו. ‬
‫אדהורה‬
‫כל הזמן קורים דברים מוזרים לתלמיד הזה. ‬
‫קודם הגורים ההם, ועכשיו הילד הזה. ‬
‫מעניין מה עוד מחכה לנו. ‬
‫אתה עיוור?‬
‫אתה. ‬
‫ברוך בואכם בוגרים‬
‫היי, מוזיקאי. הלו!‬
‫- מוזיקאי? - מה הקטע, גבר?‬
‫התחרפנת?‬
‫למה אתה מתרגז כל כך?‬
‫התבדחתי, אחי. ‬
‫כולם היו עסוקים במתיחות הדדיות אמש. ‬
‫לא פלא שסויאש עדיין ישן. ‬
‫צריך לעשות חזרה על ההצגה. ‬
‫הוא הלך לישון מוקדם. ‬
‫הוא זקוק לשנת היופי שלו, כי היופי נטש אותו. ‬
‫מי לעזאזל עשה את זה?‬
‫אחד מכם עשה את זה?‬
‫אחי, תירגע. מה זה?‬
‫נער הצללים‬
‫מה הקטע?‬
‫אין מצב שראג'אט עשה את זה, ‬
‫כי הוא לא מסוגל אפילו לגעת בספרים. ‬
‫חבר'ה, אני רציני. משהו לא כשורה. ‬
‫רק תנסו לגעת בזה. ‬
‫אוי, אלוהים. ‬
‫זה רק אתה, גבר!‬
‫תחזיר את זה. ‬
‫אני שומע קולות. ‬
‫אני רואה דברים. ‬
‫- אני יוצא מדעתי, ד"ר. - טוב, תקשיב לי. ‬
‫אם זה יותר מדי, אז תחזור. ‬
‫אני לא יכול לחזור, ד"ר. ‬
‫תליתי את כל תקוותיי בכנס הארור הזה. הוא בכלל לא פה. נינאד לא בא בכלל. ‬
‫אדהיראג', בוא נעשה שיחת וידאו. אולי זו תופעת לוואי. ‬
‫הוא עדיין לא סלח לי. ‬
‫סגירת המעגל שאתה מחפש אינה עם נינאד, היא עם עצמך. בבקשה תקשיב... ‬
‫זאת אני. ‬
‫אני מצטערת, לא צותתי, רק באתי לבדוק אם אתה בסדר. ‬
‫יש לך חרדות?‬
‫את זוכרת את זה, מלוויקה?‬
‫הרומן הגרפי של נינאד. ‬
‫בבקשה תגידי לי שאני לא משוגע. ‬
‫אתה מכיר אותם. תשכח מזה. זו הייתה סתם מתיחה. ‬
‫בסדר, זו הייתה מתיחה. ‬
‫אבל למה הוא לא בא?‬
‫אדי, עשית טעות אחת לפני 15 שנים. ‬
‫לו יכולת לחזור בך, היית עושה זאת. ‬
‫כמה זמן תעניש את עצמך על זה?‬
‫לא משנה למה הוא לא בא. ‬
‫פשוט תרפה מזה. ‬
‫אני לא יכול להרפות, מלוויקה. ‬
‫איבדתי את כל מי שאהבתי. ‬
‫אני לא יכול להחזיר אותם. ‬
‫אבל אני יכול להחזיר את נינאד. ‬
‫אני צריך תשובות. ‬
‫זה כתוב בכתבי הקודש. ‬
‫הנשמה שלנו עוברת מגוף אחד למשנהו. ‬
‫נשק לא יקטול אותה, ‬
‫וגם אש לא תשרוף אותה. ‬
‫אנחנו מתים, אבל הנשמה שלנו ממשיכה לחיות. ‬
‫כשאנחנו מתים, אנחנו מתים. ‬
‫זהו זה. ‬
‫יש פתגם באנגלית, ‬
‫"הכול בלתי אפשרי בתאוריה, ‬
‫"עד שזה קורה. "‬
‫וכפסיכולוגית בעצמך, את אמורה לדעת‬
‫שגם התפיסה המדעית משאירה מקום לבלתי אפשרי. ‬
‫אבל את תאמיני בזה רק כשתראי את זה במו עינייך. ‬
‫זה אומר שראית את רוחו של הדיקן ויאס?‬
‫מה שראיתי היה משהו שמעולם לא הצלחתי להסביר, ‬
‫או להבין בעצמי. ‬
‫אבל היום, ‬
‫מה שקרה בכיתה שלך... ‬
‫תלמיד דקר את עצמו במצפן. ‬
‫גם אנחנו יורים לעצמנו ברגל כשאנחנו לא מבצעים טקס טיהור. ‬
‫נינאד רמאן, 2007. ‬
‫אתה בטוח לגבי השם?‬
‫כמובן, גברתי. אני בטוח. ‬
‫אני חושבת שהשרת קרס. ‬
‫אבל יש בוודאי תיקייה עם גיליונות התלמיד. ‬
‫אכן יש. ‬
‫כל התיקיות של המחזורים עד 2010 נמצאות בחדר הארכיון. ‬
‫אבל משרד הרישום עסוק היום. ‬
‫הסגל מופיע היום. ‬
‫תודה. ‬
‫להתראות. ביי. ‬
‫אולי נמצא כתובת או מספר טלפון בתיקיות הישנות. ‬
‫מנהלת הרישום אמרה שהתיקיות של המחזורים עד 2010 בחדר הארכיון. ‬
‫אבל הם עסוקים היום בהצגה. אז... ‬
‫מה הבעיה?‬
‫אתמול בלילה... ‬
‫לראות את ודנט המפוחד יושב לבד ב... ‬
‫חדר האוכל. בלי לאכול, בלי לדבר עם איש. ‬
‫זה הזכיר לי את נינאד. ‬
‫נער הצללים. ‬
‫באתי הנה רק למענו. ‬
‫אבל אני חושב שהוא לא בא בגללי. ‬
‫סופרייה, נגיד שהיית מקבלת הזדמנות לתקן את הטעות הגדולה בחייך?‬
‫לדבר עם נינאד זאת ההזדמנות הזאת בעבורי. ‬
‫תעזרי לי בבקשה. ‬
‫בבקשה. ‬
‫מה שמו המלא?‬
‫נינאד רמאן. ‬
‫שוב עשית את זה, נכון?‬
‫מה?‬
‫שברת אותי בסיפור הרגשי שלך. ‬
‫אתה טוב. בוא נלך. ‬
‫תודה. ‬
‫סארתק!‬
‫היי, סארתק. ‬
‫חובשים את דהרוב בפנים. לך!‬
‫גברתי, דהרוב לא עשה את זה. ‬
‫כן, סארתק, מה... ‬
‫הרופא יבדוק אותך בערב, טוב? תנוח. ‬
‫מרפאה‬
‫סויאש!‬
‫לעזאזל!‬
‫גבר, ברצינות?‬
‫עכשיו אתה מפחיד אנשים במסדרונות?‬
‫- מה? - תתבגר, בנאדם!‬
‫- מגעיל. - למה אתה כועס כל כך?‬
‫תינוק דפוק. ‬
‫סויאש!‬
‫איפה הוא?‬
‫בוקר טוב. ‬
‫המורים האהובים שלכם יציגו לכם היום הצגה. ‬
‫ההצגה נקראת "מה אם ניכשל?"‬
‫בית ספר נילגירי ואלי‬
‫אין צורך לחכות עוד הרבה זמן. ‬
‫בואו נתחיל בהתחלה. ‬
‫היי, צ'ומו צ'נדרה מדבר אנגלית. ‬
‫אלה המשפטים שלך. ואז אני נכנס ואומר את זה. זה הכול. ‬
‫חבר'ה, אני עייף. ‬
‫בדקתי בכל המעונות. ‬
‫לא מצאתי את סויאש. אני לא יודע איפה הוא. ‬
‫מה הכוונה "לא יודע איפה הוא"?‬
‫תראי מה קורה לזה. ‬
‫- דב, אתה מוכן להתקשר? - אתקשר אליו. ‬
‫תראי, מלו. ‬
‫זה נראה ממש רע. תראה לו. ‬
‫- רואה? - קודם תשטוף ידיים. ‬
‫שיט!‬
‫הבחור הזה... ‬
‫- יש בעיות קליטה. - אולי הוא נסע בעקבות ננסי. ‬
‫הוא היה צריך להודיע לנו. ‬
‫רגע! מלוויקה הישנה חזרה. ‬
‫היי. תירגעי. ‬
‫מלוויקה. ‬
‫מישהו יכול להחליף את סויאש בהצגה?‬
‫יש מישהו?‬
‫אמרתי לך, ‬
‫זה יצריך מאמץ קבוצתי. ‬
‫אלוהים! זה לא מתויג בכלל. ‬
‫בהתחשב בזה שהסגל עסוק בהצגה. ‬
‫מהיכן נתחיל?‬
‫אני חושב שאתחיל פה. ‬
‫למה את לא בהצגה?‬
‫שתי דקות איתם בחדר הסגל ואני יוצאת מדעתי. ‬
‫להופיע איתם בהצגה?‬
‫את לא מעריצה גדולה של בי"ס נילגירי ואלי?‬
‫לא כמו הבוגרים. ‬
‫אתם מדברים בשבחו של בית הספר. ‬
‫כאילו הכול פה מושלם. ‬
‫הרחק מהעולם, בקור המקפיא של פסגת ההר. ‬
‫ותוסיף לזה את טיפשותם של אנשי הסגל. ‬
‫רוחות, נשמות, טקסים... טקסים, ממש. ‬
‫אדהיראג'?‬
‫אדהיראג'!‬
‫בו!‬
‫הבהלת אותי!‬
‫חשבתי שרק המורים הטיפשים נבהלים מרוחות. ‬
‫זו סתם... ‬
‫מתיחה נושנה וטיפשית של בי"ס נילגירי ואלי. ‬
‫יש צורך ביועצים בפנימיות בגלל מתיחות כאלו. ‬
‫אתה יודע שלעולם לא שוכחים טראומת ילדות. ‬
‫מבוגרים הולכים לפסיכולוגים כדי לרפא את צלקות הילדות. ‬
‫תאמיני לי שאיש לא יודע את זה טוב ממני. ‬
‫איבדתי את הוריי בגיל עשר. ‬
‫צר לי. ‬
‫מספיק לדבר עליי. ‬
‫למה את פה, הרחק מהעולם, בקור המקפיא, ‬
‫בתור יועצת בית הספר?‬
‫ממי את בורחת?‬
‫סליחה, אני מקווה שזה לא היה אישי מדי. ‬
‫לא. ‬
‫הבן שלי, אבהי, ‬
‫הוא בן חמש. ‬
‫הוא אצל אביו. ‬
‫איבדתי משמורת כי לא הצלחתי להוכיח לבית המשפט שיש לי יכולת כלכלית. ‬
‫אולי בעבודה הזאת... ‬
‫את פוגשת את בנך בתכיפות?‬
‫לא בתכיפות מספקת. ‬
‫בוא נמצא את התיקייה הזאת. ‬
‫רמאן נינאד מחזור 2007‬
‫פרטי הבוגר‬
‫נושא: בקשה לעזוב‬
‫ביש מזל. ‬
‫מצאת משהו?‬
‫- מצאתי. - באמת?‬
‫כתובת עדכנית: רמאן קפה. אבל זה לא התעדכן משנת 2007. ‬
‫אבל רמאן קפה נסגר לפני שנים. ‬
‫הכתובת השנייה היא קוטגירי. ‬
‫הבית של הסבים שלו. הוא ביקר אצלם בחגים. ‬
‫אולי הם יודעים משהו על נינאד. ‬
‫או שתמצא שם את נינאד. ‬
‫קוטגירי נמצאת רק שעה נסיעה מכאן. ‬
‫כן. ‬
‫מה אם ניכשל?‬
‫נתראה עם כולכם ב-17:00 במדשאות צ'והאן לחנוכת הפסל של הדיקן ויאס. ‬
‫תודה רבה לכם. ‬
‫בואו, חבר'ה, לילה אחרון. בואו נשתה. ‬
‫- אבל... - קדימה!‬
‫היי! אגיש לך ויסקי עם קרח. ‬
‫- אתה בטוח? - בוא. ‬
‫תזדרזו. הוא מגיש ויסקי חינם!‬
‫היי. ‬
‫זו סתם הצגה שטותית. ‬
‫למי אכפת?‬
‫"הצגה שטותית". אז ההצגה שטותית, אני שטותית, נכון?‬
‫זאת לא הכוונה שלי. ‬
‫זאת בדיוק הכוונה שלך. ‬
‫אסור היה לי לחזור לכאן. למה הבאת אותי?‬
‫הם באו לפגוש אותך, הנאמן. ‬
‫- אין לי שום משמעות, לאיש. - טוב, אני... ‬
‫אני לא יכול להתעסק בזה עכשיו. עליי להיפגש עם הדיקן סוואמי. נדבר אחר כך. ‬
‫דב, תניח לי לנפשי. ‬
‫דב, אמרתי ש... ‬
‫סליחה! את בסדר?‬
‫מה קרה? את נראית נסערת. ‬
‫את בסדר, מלוויקה?‬
‫הם מתחו גם אותך?‬
‫הם מתחו אותך?‬
‫זה כנראה העניין. ‬
‫החבר'ה האלה... ‬
‫איפה היית?‬
‫חיפשתי אותך. למה לא ענית לטלפון?‬
‫זוכרת את יום הלימודים האחרון?‬
‫תביטי במכתב הזה. ‬
‫זה כתב היד של נינאד. ‬
‫הוא כתב שסבא שלו חלה בפתאומיות ושהוריו‬
‫ביקשו שבית הספר ישלח אותו לקוטגירי באוטובוס באותו ערב. ‬
‫שהם יקבלו את פניו שם. ‬
‫המאמן ויאס הופקד להעלות אותו לאוטובוס. ‬
‫הוא קיבל עליו אחריות בחתימתו ובהחתמת המכתב. ‬
‫כתוב שהוא דיבר עם הוריו של נינאד. ‬
‫אז מה הבעיה?‬
‫אילו סבא של נינאד היה חולה, הוא היה מספר לי. ‬
‫כן, אבל הוא לא סיפר. אתם רבתם, נכון?‬
‫הם יכלו להתקשר לסבא שלי שישלח רכב. ‬
‫הוריו היו בעלי בית קפה צנועים. סבא שלך היה קצין בכיר. ‬
‫אולי הם היססו לבקש ממנו טובה. ‬
‫- אבל זה לא הגיוני. - זה כן הגיוני!‬
‫זה כתב היד שלו, אדי. ‬
‫מה לא מקובל עליך?‬
‫שהוא עזב בלי להיפרד? שהוא שכח ממך?‬
‫או שהוא לא בא הנה לפגוש אותך. ‬
‫בעיקרון, כל מה שעשית לי. ‬
‫ואתה יודע מה מצחיק?‬
‫אנחנו עומדים באותו מקום שבו נפרדתי ממך לפני 15 שנים, ‬
‫כי הבנתי שלא הוא היה הגלגל השלישי במערכת היחסים. ‬
‫אלא אני. ‬
‫אני מצטער, מלוויקה. ‬
‫אבל... ‬
‫זה חשוב לי. ‬
‫אני צריך ל... ‬
‫אני נוסע לקוטגירי. ‬
‫אחזור עד הלילה. ‬
‫קוטגירי‬
‫- המשלוח שהוצאנו... - דוד רמאן!‬
‫אדהיראג'?‬
‫היי!‬
‫מה שלומך, בני?‬
‫מזמן לא התראינו!‬
‫דוד, איפה נינאד? באתי רק כדי לפגוש אותו. ‬
‫איפה הוא?‬
‫אתה לא יודע?‬
‫נינאד... ‬
‫נעדר כבר 15 שנים, בני. ‬
‫נעדר?‬
‫חיכינו לך ולנינאד באותו יום. ‬
‫כשנהיה מאוחר התקשרנו לסבא שלך. ‬
‫הוא אמר לנו שהגעת הביתה, אבל שכעסת מאוד, ‬
‫כי נינאד עזב בלי להיפרד. ‬
‫אז התקשרנו לבית הספר. ‬
‫שאלנו אותם איפה נינאד. ‬
‫אבל במקום זה התחילו לצעוק עלינו. ‬
‫"התקשרתם להגיד לנו שסבא של נינאד חולה מאוד, ‬
‫"ושעליכם לנסוע לקוטגירי בדחיפות. ‬
‫"תעלו את נינאד על אוטובוס לקוטגירי ושם נקבל את פניו. "‬
‫הם אפילו הראו לי מכתב מנינאד. ‬
‫זה היה המכתב?‬
‫המכתב הזה עדיין לא מובן לי. ‬
‫זה כתב היד של נינאד. ‬
‫אבל למה לנינאד לכתוב אותו?‬
‫סבא שלו קיבל את זה לא טוב. ‬
‫ולמרות זאת, ‬
‫למה לנו לנסוע בלי נינאד?‬
‫ולעולם לא הייתם ממנים את ויאס לאחראי עליו. ‬
‫לעולם לא. ‬
‫סבא ידע הכול ולא אמר לי מילה. ‬
‫הוא הסתיר את זה ממני כל השנים. ‬
‫מדוע?‬
‫אדהיראג', כבר עברת אובדן רב בגיל כה צעיר. ‬
‫האובדן של נינאד היה שובר אותך לגמרי. ‬
‫איך הוא פשוט נעלם?‬
‫איש בבית הספר לא יודע על זה דבר. ‬
‫למה לא ביקשתם חקירה?‬
‫ביקשנו!‬
‫עשינו הכול, אדהיראג'. ‬
‫המשטרה מינתה את המפקח אניל ג'ושי לחקור. ‬
‫הגשתי תלונה, דוח על נעדר. צעדתי בכל אוטי, הדבקתי את תמונתו של בני‬
‫על כל קיר. ‬
‫גם דיברנו עם נהג האוטובוס‬
‫שנינאד עלה עליו. ‬
‫הוא אמר שנינאד ירד כמה תחנות לפני קוטגירי. ‬
‫שהוא נהיה אלים כשניסו לעצור בעדו. ‬
‫הם חקרו גם בבית הספר. ‬
‫הם חקרו אפילו את המאמן ויאס. אבל הוא רק המשיך להראות את המכתב הזה. ‬
‫המשטרה האמינה לו. ‬
‫ואז מבית הספר ביקשו מאיתנו להפסיק לבקר ולעשות סצנות יומיומיות. ‬
‫תחת לחץ מצד בית הספר, ‬
‫גם המשטרה סגרה את החקירה של נינאד. ‬
‫הם אמרו שנינאד לא נעלם. ‬
‫הוא בחר לברוח. ‬
‫עשינו כל מה שיכולנו. ‬
‫השקענו בזה את כל כספנו. ‬
‫מכרנו את רמאן קפה. ‬
‫אבל דבר אחד עדיין לא מובן לי. ‬
‫מה בדיוק קרה לנינאד באותו יום‬
‫שגרם לו לעזוב אותנו ולברוח?‬
‫תמונות צילום עצמי ב-50 שניות‬
‫- בוא נצטלם. - אדו!‬
‫- אפשר להצטלם אחר כך. - למה?‬
‫אני צריך להביא אותך ל"לינג" עד 14:00. ‬
‫אבל למה?‬
‫יום לימודים אחרון‬
‫תקשיב, אם אומר משהו, החברה שלך תהרוג אותי. ‬
‫אתה יודע שהיא שתלטנית. ‬
‫היא תכננה לכם דייט בהפתעה. ‬
‫היא גם שלחה אותי לקנות סרטי קישוט למתנה שלך. ‬
‫אוי, שיט. ‬
‫אמרתי יותר מדי. תעמיד פני מופתע כשתראה אותה. ‬
‫נינאד... ‬
‫גם אני אמור להרגיש לא נעים, נכון?‬
‫כי אני עוזב את מלוויקה?‬
‫כלומר, אני אוהב אותה. ‬
‫אבל למה אני לא מרגיש עצוב כמוה?‬
‫אדו... ‬
‫מי שעוזב אף פעם לא עצוב, ‬
‫אלא מי שנשאר מאחור. ‬
‫ואין לך מה להיות עצוב, אחי. ‬
‫כבר חווית די והותר עצבות. ‬
‫עכשיו תורך להיות שמח, אחי. ‬
‫סע לחגוג באמריקה. ‬
‫אתגעגע אליך, אחי. ‬
‫תבוא לבקר אותי?‬
‫- ברור, תקנה לי כרטיס, נכון? - תתחפף!‬
‫רעיון הרומן הגרפי שלך שווה מיליון דולר. ‬
‫תקנה לעצמך מטוס. ‬
‫בוא, עוד נשאר קצת זמן. ‬
‫ואני לא יודע מתי ניפגש שוב. ‬
‫לפחות ככה אזכור את פניך. ‬
‫אל תחשוב יותר מדי, בוא!‬
‫קדימה!‬
‫אדו, תקשיב!‬
‫- תקשיב. - ניסית לנשק אותי, נינאד?‬
‫מה לעזאזל הבעיה שלך?‬
‫אדו, בוא לא נעשה פה סצנה. ‬
‫אלוהים. ‬
‫אדו, תקשיב לי!‬
‫תקשיב לי, בבקשה!‬
‫אדו, לא התכוונתי... ‬
‫אדו, לא התכוונתי. תקשיב לי!‬
‫אדו, תקשיב לי. ‬
‫אדו!‬
‫- אדי! - אדו, תקשיב לי, בבקשה. ‬
‫נינאד!‬
‫מלוויקה, סליחה, אני מבטיח שאפצה אותך. ‬
‫אדו!‬
‫תקשיב לי!‬
‫אדו. ‬
‫אדו, תן לי להסביר. לפחות תקשיב לי. אני מצטער, אדו. ‬
‫אדו!‬
‫היי, הומו!‬
‫- אדו, בבקשה! - איך יכולת, נינאד?‬
‫חשבתי שאתה החבר הכי טוב שלי. ‬
‫ובכל הזמן הדפוק הזה... ‬
‫אדו, בבקשה תקשיב. ‬
‫אדו, תן לי להסביר!‬
‫עליי לנאום מול כל בי"ס, ואני נבוך כל כך!‬
‫איפה לעזאזל שמתי את הנאום שלי?‬
‫איפה לעזאזל הנאום שלי?‬
‫איפה לעזאזל הנאום? תתרחק ממני!‬
‫למה עשית את זה? מה חשבת לך?‬
‫- ביום הלימודים האחרון? - זאת הסיבה!‬
‫כי פתאום קלטתי שאולי לא ניפגש שוב. ‬
‫ולא יכולתי לתת לך לעזוב בלי שתדע איך אני מרגיש, אדו. ‬
‫אדו, אני מצטער. ‬
‫- אולי הייתי צריך להגיד לך קודם... - אולי?‬
‫אולי, נינאד?‬
‫חשבתי שתבין. ‬
‫- אל תעזוב ככה... - תתרחק ממני, הומו!‬
‫אתה בדיוק כמו כולם. ‬
‫חשבתי שאולי לא ניפגש שוב. ‬
‫אבל עכשיו, ‬
‫אני מקווה שלא ניפגש. ‬
‫בסדר. ‬
‫הם שרים יפה. ‬
‫מלוויקה, אני... ‬
‫דב, ‬
‫אסור היה לי להגיד את מה שאמרתי. ‬
‫אני יודעת שאתה אוהב אותי. אחרת לא הייתי פה. ‬
‫שזה לא יעלה בדעתך בכלל. ‬
‫שמיים!‬
‫מר ג'מוואל, בבקשה. ‬
‫תודה. ‬
‫ראג'אט. ‬
‫- סויאש! - סויאש!‬
‫סויאש, תרד!‬
‫סויאש, תרד, גבר!‬
‫- סויאש! - תרד!‬
‫סויאש!‬
‫ילדים! להיכנס!‬
‫- מורים! - קדימה!‬
‫מר ג'מוואל, ‬
‫- המפקח ג'ושי רוצה לדבר איתך. - בשמחה. ‬
‫זה בסדר. אני פה איתך. ‬
‫איך זה קרה?‬
‫הוא נעדר כל היום. ‬
‫חשבנו שהוא עזב בעקבות ננסי. ‬
‫הוא היה במגדל השעון. ‬
‫הוא לקח את המפתחות מהשרת. ‬
‫הוא רצה לשתות שם למעלה. ‬
‫אסור היה לי להגיד לו את כל הדברים ההם אמש. ‬
‫אני מכיר את ההרגשה שמתעמרים בך, ועשיתי לו את זה. ‬
‫הוא היה מדוכא ו... ‬
‫ה ו מ ו‬
‫לעזאזל. ‬
‫לעזאזל!‬
‫ודנט?‬
‫אדו, אני משיב מלחמה. ‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות: שקד הרטמן‬