‫ליל מותו של הדיקן ויאס לפני שלושה חודשים‬
‫מי שם?‬
‫מי זה?‬
‫ראג'ו, תבדוק ליד המעונות. יכול להיות שכמה ילדים משוטטים בחוץ. ‬
‫אני אבדוק ליד היער. ‬
‫טוב, אעיף מבט. ‬
‫אלה בטח הבוגרים. אתלונן עליהם מחר. ‬
‫הם יסולקו. ‬
‫אין אף אחד ליד המעונות. ‬
‫תפגוש אותי ליד השביל של היער, נחזור ביחד. ‬
‫הדיקן ויאס, אתה בסדר?‬
‫אדהורה‬
‫כיום‬
‫מיס גהוש לא הייתה מסוגלת לדבר. החזרנו אותה לבית הספר. ‬
‫למה הרשית לילד ללכת?‬
‫אדוני, הוא ברח לעיני כולם, אף אחד לא יכול היה לעצור אותו. ‬
‫המפקד, יש משהו משונה בילד. ‬
‫חבר'ה, בואו נחסום קודם את הדלת. ‬
‫- כן. - תביאו את השולחן. ‬
‫תביאו עוד כיסאות!‬
‫מהר! קדימה. ‬
‫רואים את זה? תביאו את זה הנה. ‬
‫הנה. לכאן. ‬
‫חכה, אימאד, חכה. לאמה, תניחי את השולחן. ‬
‫כן. בואו. ‬
‫קחו את זה. ‬
‫לאן את הולכת?‬
‫יש לי הרגשה משונה. דב לא עונה. ‬
‫הוא יודע שאת פה. הוא ימצא אותך. את יודעת מה קרה. ‬
‫אסור לך לצאת בגפך. ‬
‫אז אישאר פה ואחכה שהוא ימות?‬
‫מלוויקה, תירגעי. הוא לא ימות. ‬
‫כל החברים שלו מתים. ‬
‫תפתחו את הדלת. זה אני, דב. ‬
‫תפתחו אותה. ‬
‫קדימה. ‬
‫תזיזו את הכיסא. ‬
‫אימאד, תעזור לי. ‬
‫אביא את המכונית. ‬
‫תפגשי אותי מחוץ לבניין המנהלה. ‬
‫אל תגידי את זה לאיש. ‬
‫דב!‬
‫נתגבר על זה. ‬
‫מלוויקה, תיכנסי!‬
‫- תיכנסי... - מלוויקה!‬
‫המפקד, ראיתי את הנהג הולך ואז הוא פשוט קרס. מת. ‬
‫סויאש מת כתוצאה ממפרקת שבורה, גולגולת שבורה, צלעות שבורות ודימום. ‬
‫ראג'אט גם מת כתוצאה ממפרקת שבורה, גולגולת שבורה, צלעות שבורות ודימום. ‬
‫אבל הם מתו בדרכים שונות. איך ייתכן שהפציעות שלהם זהות?‬
‫המפקד, אין לי תשובה כרגע. ‬
‫מה לגבי הילד, ודנט מאליק?‬
‫מתבצע חיפוש. ‬
‫- אבל הוא עדיין מסתובב חופשי. - טוב, תעדכן אותי. ‬
‫מחזור 2007‬
‫ראג'אט סינהא, אדהיראג' ג'איסינג, דב ג'מוואל, נינאד רמאן‬
‫תלמיד לשעבר בן 16 מבית הספר נילגירי ואלי נעלם‬
‫מי זה?‬
‫מי שם?‬
‫אתה צדקת. ‬
‫כולנו הסתרנו ממך דברים. ‬
‫ראיתי את הפתקים האלה לפני 15 שנים. ‬
‫סויאש השליך אותם על נינאד. ‬
‫כשראג'אט מת, הוא התחנן למחילה מנינאד. ‬
‫ביום הלימודים האחרון שלנו, סויאש, דב וראג'אט‬
‫גררו את נינאד לחדר הארכיון. ‬
‫הם כיסחו אותו. ‬
‫סויאש וראג'אט עזבו אותו שם ובאו לאולם. ‬
‫ראיתי אותם שם. ‬
‫אבל דב לא היה איתם. ‬
‫כי באותו יום... ‬
‫דב הכה את נינאד פעם אחת אחרונה. ‬
‫הוא כבר לא התעורר אחרי זה. ‬
‫אבל איך נוכיח את זה?‬
‫נינאד יוכיח, אדוני. ‬
‫אתה מאמין ברוחות, אדוני?‬
‫שימו כיסא אחד שם. ‬
‫שתו מים. ‬
‫אל תדאגו. כולנו פה. ‬
‫תקשיב, תזיז את שני הכיסאות ההם. ‬
‫- הילדים לא אוכלים כמו שצריך. - נכון, הם מבוהלים. ‬
‫הוא בא. ‬
‫זה רק הלילה, מחר הם יכולים ללכת הביתה. ‬
‫אב הבית מנוהר. ‬
‫מה קרה, סארתק?‬
‫הוא יהרוג את כולנו. ‬
‫- מה? - מה?‬
‫- אתה בסדר? - הוא יהרוג אותנו!‬
‫מה קרה?‬
‫- סארתק, חכה! - סארתק!‬
‫מי?‬
‫מי רוצה להרוג אותנו?‬
‫ודנט. ‬
‫הוא לא באמת ודנט. ‬
‫הוא מישהו אחר. ‬
‫מי שם?‬
‫מי זה?‬
‫שכולם יישארו פה. ‬
‫סופרייה!‬
‫סופרייה?‬
‫סופרייה? את בסדר?‬
‫סופרייה, יש חדש לגבי ודנט?‬
‫ראית אותו?‬
‫הוא באמת הרג... את כולם?‬
‫אני אחראית לכל מה שקורה לוודנט. ‬
‫לא הקשבתי לאף אחד. ‬
‫כולם מתו בגללי. ‬
‫איבדתי את אבהי. ‬
‫אאבד גם את ודנט. ‬
‫אתה צדקת. ‬
‫אנחנו אולי שוכחים את טעויותינו... ‬
‫אבל הטעויות האלו ירדפו אותנו. ‬
‫לא. ‬
‫אי אפשר לשכוח טעויות, ‬
‫אפשר רק לתקן אותן. ‬
‫תקשיבי, ודנט יהיה בסדר. ‬
‫"הוא" לא ירשה שיאונה לו כל רע. ‬
‫נינאד. ‬
‫יש רק דרך אחת לעצור את נינאד. ‬
‫נצטרך לעזור לאדהיראג'. ‬
‫כדי להציל את ודנט, עלינו להציל גם את נינאד. ‬
‫מלוויקה, את בסדר?‬
‫את בסדר? תקשיבי לי היטב. ‬
‫אם נינאד יגיע אל דב לפניי, הוא יהרוג אותו. ‬
‫אנחנו בטוחים שנינאד נרצח בבית הספר הזה לפני 15 שנים. ‬
‫בידי דב. ‬
‫לא. ‬
‫הוא לא היה מסוגל. ‬
‫הוא לא היה עושה את זה. ‬
‫מלוויקה, הוא עשה את זה. ‬
‫והוא ישלם על זה. ‬
‫אז תגידי לנו, בבקשה, איפה הוא?‬
‫אם את רוצה להציל אותו, תשתפי בבקשה פעולה. ‬
‫תגידי לנו, מלוויקה. ‬
‫הוא הלך לביתן ההארחה להביא את המכונית. ‬
‫הוא ביקש ממני לחכות במדשאה הקדמית. ‬
‫אני חייב לעצור בעדו. ‬
‫אלך לביתן ההארחה. ‬
‫בואי איתי. ‬
‫כל השוטרים למדשאה הקדמית. מייד. ‬
‫גברת ג'מוואל, דב חייב לשתף פעולה לטובתו האישית. ‬
‫תבדוק עם מר בדי. ‬
‫- הקצין בדי, חייב להיות הסבר כלשהו. - הדיקן, אחזור... ‬
‫מה קורה? אלוהים!‬
‫חכו פה. ‬
‫אוי, אלוהים!‬
‫אדי, תביט לשם. ‬
‫זו מנהרה. ‬
‫זו חשכה רגעית. ‬
‫אחריה יש אור. ‬
‫המפקד, הדוחות פה. הגופה שנמצאה היא של נער בן 16. ‬
‫הוא מת לפני 15 שנים. ‬
‫המפקד, מצאנו התאמה ברשימת הנעדרים של אוטי. ‬
‫הגופה זוהתה. ‬
‫הוא היה תלמיד בבי"ס נילגירי ואלי. נינאד רמאן. ‬
‫נינאד רמאן‬
‫נינאד!‬
‫יום לימודים אחרון לפני 15 שנים‬
‫שעה 13:00‬
‫מלוויקה!‬
‫אין כמוך, נינס. ‬
‫אז נתראה ב-14:00. ‬
‫סליחה, אתה לא. אדי. רק אדי. ‬
‫בסדר. ממילא יש לי תוכניות עם סויאש וראג'אט, אז... ‬
‫אתגעגע למקום הזה, נינס. ‬
‫למקום הסודי הזה שלנו. ‬
‫אם את ואדי באים הנה להתמזמז, אז זה לא מקום סודי שלנו. ‬
‫אני שונאת שהוא מספר לך הכול. ‬
‫אבל הוא אף פעם לא מספר לי כלום. ‬
‫לא, מלוויקה. זה... ‬
‫אבל אחרי שהוא ייסע לאמריקה, ‬
‫אם הוא יספר לך משהו, תספר לי?‬
‫מה?‬
‫גם אנחנו חברים. וזכותי לדעת אם הוא יוצא עם מישהי אחרת. ‬
‫- בחייך. - לא!‬
‫לא ארגל למענך. זה ממש לא יקרה. ‬
‫נראה איך אתה תרגיש כשאדי ימצא חבר חדש באמריקה. ‬
‫אנחנו עלולים לא לראות אותו שוב, נינס. ‬
‫חשבת על זה?‬
‫שעה 14:00‬
‫ניסית לנשק אותי, נינאד? מה לעזאזל הבעיה שלך?‬
‫נינאד!‬
‫מלוויקה, סליחה, אני מבטיח שאפצה אותך. ‬
‫שעה 15:00‬
‫עליי לנאום מול כל בי"ס, ואני נבוך כל כך!‬
‫- אל תעזוב ככה... - תתרחק ממני, הומו!‬
‫חשבתי שאולי לא ניפגש שוב. אבל עכשיו, אני מקווה שלא ניפגש. ‬
‫"לכבוד דיקן בית הספר נילגירי ואלי. ‬
‫"אדוני הנכבד, בשל מחלתו הפתאומית של סבי, ‬
‫"הוריי, מר וגברת רמאן, מבקשים ממך‬
‫"להעלות אותי על אוטובוס לילי, כבר הערב, לקוטגירי. "‬
‫איפה לעזאזל הנאום? תתרחק ממני!‬
‫"ביום הלימודים הראשון שלי פחדתי, ‬
‫"והייתי בודד. ‬
‫"הייתי בטוח שלעולם לא אחייך שוב. אשמח שוב. ‬
‫"וזה לא היה קורה, ‬
‫"לולא היד שהושטה לי בחברות, ‬
‫"ששלפה אותי מהצללים שלי. ‬
‫"קשה להתקיים בעולם הזה לבד, ‬
‫"להילחם במפלצות הרעבות שמחכות לנו בחוץ... "‬
‫שעה 16:00‬
‫"לשם כך צריך חבר. ‬
‫"צוות. ‬
‫"כמו שוקו ולחמנייה. "‬
‫"שוקו ולחמנייה. "‬
‫זה אומר שאדהיראג' אוהב אותך גם, נינאד?‬
‫הוא סלח לך?‬
‫התכוונתם להתמזמז על הבמה?‬
‫אז על מה הייתה כל הדרמה?‬
‫לא עכשיו. בבקשה תן לי ללכת. ‬
‫- היי! - גרמת למלוויקה לבכות. ‬
‫צריך ללמד אותך לקח מזדיין. ‬
‫שעה 17:00‬
‫אף אחד לא יבדוק היום את הנעליים שלך, נערי!‬
‫שוב מבריז?‬
‫פרידה ממחזור 2007‬
‫בעודנו פותחים בפרק החדש בחיינו, ‬
‫שעשוי לקחת אותנו הרחק מבי"ס נילגירי ואלי... ‬
‫שעה 18:00‬
‫הבה נקווה שנישא בתוכנו חלק מהאחרים. ‬
‫נילגירי ואלי אזור מיוער‬
‫תמיד. ‬
‫בעליות ובמורדות, בשמחות ובשיברון הלב, ואפילו בטעויות. ‬
‫לא, אנחנו לא מושלמים. ‬
‫אנחנו אולי לא תמיד צודקים או טובים, ‬
‫ייתכן שאנחנו גם מאכזבים זה את זה לפעמים. ‬
‫אבל זה בסדר, ‬
‫כי אם אנחנו חברים באמת, אנחנו מכירים זה את ליבו של זה. ‬
‫תמיד נמצא את הדרך חזרה זה לזה, ‬
‫בבוץ, בגשם, בסופה, ברוח, ‬
‫להתאחד. ‬
‫לא משנה היכן נהיה בעולם. ‬
‫כיום‬
‫- אדהיראג'! - תתוודה!‬
‫זוז!‬
‫- תתוודה והכול ייגמר. - להודות במה?‬
‫- שהרגת את נינאד! - לא הרגתי אף אחד!‬
‫אז למה לעזאזל אתה בורח?‬
‫לך תזדיין!‬
‫כמה זמן תברח, דב?‬
‫גם מלוויקה יודעת. ‬
‫תתרחק ממנה, מנוול!‬
‫מה הקטע?‬
‫חבר'ה, צריך לצאת. בואו!‬
‫תעבירו אותם לאזור מבטחים!‬
‫בואו! הנה! לכאן!‬
‫חבר'ה, לרוץ!‬
‫- קדימה! - תישארו קרובים!‬
‫- מכאן. - תישארו קרובים. ‬
‫- תישארו קרובים. - זהירות!‬
‫להתרחק. ‬
‫תציל אותי! הוא יהרוג אותי! בבקשה תציל אותי. ‬
‫הוא יהרוג אותי. בבקשה תציל אותי. ‬
‫- מי יהרוג אותך? - נינאד!‬
‫עשיתי טעות ענקית לפני 15 שנים. ‬
‫קברתי את הגופה שלו כי המאמן ויאס אמר לי לקבור. ‬
‫לא הרגתי אותו. ‬
‫בבקשה תציל אותי. דב הרג אותו. אני חף מפשע!‬
‫תעצרו אותו!‬
‫דב, עצור!‬
‫עצור, דב!‬
‫אדי, זוז!‬
‫אדהיראג', זוז!‬
‫זוז!‬
‫- דב, עצור! - אדי, זוז!‬
‫- זוז! - זוז, אדי!‬
‫אדהיראג'!‬
‫דב!‬
‫לעזאזל. ‬
‫דב. ‬
‫- דב. - דב!‬
‫דב!‬
‫דב. ‬
‫דב!‬
‫ודנט. ‬
‫לולא ראיתי את זה בעצמי, בחיים לא הייתי מאמין. ‬
‫אנחנו שולחים את גופתו של נינאד לקוטגירי, ‬
‫אל הוריו. ‬
‫הם יבצעו שם טקס אשכבה. ‬
‫האמת יכולה להיות נסתרת, ‬
‫אך לעולם לא תיקבר. ‬
‫מצאנו כמה פריטים על גופתו. ‬
‫אתה יכול לקחת אותם אליהם אם תרצה... ‬
‫דוח הנתיחה שלו קובע‬
‫שסיבת המוות הייתה חבלת ראש. ‬
‫בדיוק כמו סויאש וראג'אט. זהה. ‬
‫מפרקת שבורה, גולגולת שבורה, דימום. ‬
‫אפשר היה להציל אותו. ‬
‫אבל דב... ‬
‫נטש אותו למות שם. ‬
‫אבל נותרו עדיין כמה שאלות ללא מענה. ‬
‫למשל, לפי עדותו של דבי פרסד, הוא גרר את הגופה‬
‫מהשדה אל היער, שם הוא קבר אותו. ‬
‫הדיקן ויאס ודב גם היו נוכחים שם. ‬
‫אז נותרה השאלה, ‬
‫מי לקח את גופתו מחדר הארכיון אל השדה‬
‫בלי שאיש הבחין בדבר, ‬
‫וכיצד?‬
‫ולפי דוחות הנתיחה, ‬
‫הפציעות בגופו של נינאד‬
‫מצביעות שהוא נפל מגובה רב. ‬
‫זה פשוט לא הגיוני. ‬
‫מאיפה הסיכה הזאת?‬
‫הסיכה הייתה נעוצה בשרוול המקטורן של הקורבן. ‬
‫היא כנראה ננעצה שם במהלך התגרה. ‬
‫למה? יש בעיה?‬
‫זה בסדר. אתה חופשי עכשיו. ‬
‫הכול נגמר. ‬
‫טוב, ד"ר. ‬
‫ודנט!‬
‫- סופרייה! - מיס גהוש!‬
‫תפסיקי! גברת, בבקשה!‬
‫אל תעצרי אותו אחרת הוא יהרוג גם אותך! כמו שהרג את כולם!‬
‫הוא יהרוג גם אותך!‬
‫הוא גורם לי לעשות דברים רעים. אני לא רוצה שתמותי. ‬
‫אני לא יכול לעצור אותו, גברת. בבקשה!‬
‫אני פה, ודנט. אני פה. ‬
‫אם תעצרי בעדי, אהרוג גם אותו. ‬
‫ודנט! תקשיב, עצור. ‬
‫אל תעצרו אותו, אחרת הוא יהרוג את ודנט!‬
‫הם לא משחררים את הגופה של דב. ‬
‫מחכים לנתיחה. ‬
‫אביו ביקש שלא אתערב בזה. ‬
‫והוא לא רוצה שום קשר איתי. ‬
‫אדי... ‬
‫האם תהיה איתי?‬
‫הסיכה שלי. ‬
‫איבדתי אותה. היא הייתה אצלך?‬
‫היא הייתה אצל נינאד. ‬
‫אם דב הרג את נינאד בחדר הארכיון, ‬
‫איך הוא גרר את גופתו ליער בלי שאיש ראה?‬
‫למה דבי פרסד אמר‬
‫שהוא אסף את הגופה של נינאד מהשדה?‬
‫שדה רכיבה, ‬
‫מקום המפגש הסודי שלכם. ‬
‫אם דב הרג את נינאד בחדר הארכיון, ‬
‫איך נסדקה הגולגולת שלו בנפילה מגובה רב?‬
‫אם דב הרג את נינאד, ‬
‫למה הסיכה שלך נמצאה על הגופה שלו?‬
‫שעה 13:00‬
‫שעה 14:00‬
‫שעה 15:00‬
‫שעה 16:00‬
‫שעה 16:30‬
‫מי עשה את זה?‬
‫דב. ‬
‫אני חושב שהוא מחבב אותך. ‬
‫מלוויקה, היה לי לא נעים, לכן באתי קודם אלייך. ‬
‫סליחה. ‬
‫לא התכוונתי. תאמיני לי, בבקשה. ‬
‫יהיה לך דייט עם אדו. ‬
‫בואי נלך לאספה. אספר לו הכול. ‬
‫למה לו להקשיב לך?‬
‫מלוויקה, בלי קשר למה שהוא אמר בכעס, אני מכיר אותו. ‬
‫אני מכיר אותו לפני ומלפנים, מלוויקה. ‬
‫הוא ישן עם אור כי הוא שומע את הצרחות של אימא שלו בלילה. ‬
‫הוא למד לשחות‬
‫כי הוא לא שומע את חריקת הצמיגים כשהוא מתחת למים. ‬
‫אני מכיר אותו. ‬
‫פשוט תראה אותך. ‬
‫הוא אף פעם לא שיתף אותי בדברים האלה. ‬
‫הוא מספר רק לך. ‬
‫אתה יודע, נינאד, תמיד חשבתי שאתה החבר הכי טוב שלו. ‬
‫סמכתי עליך. ‬
‫אבל רק ניסית לגנוב את החבר שלי. ‬
‫לא התכוונתי לגנוב אותו, מלוויקה. ‬
‫רק רציתי שהוא ידע איך אני מרגיש כלפיו. ‬
‫חשבתי שהוא יבין אותי, ‬
‫- כי אני מבין אותו. - והוא הבין?‬
‫לא, נכון?‬
‫אתה הסיבה שהוא לא משתף אותי בכלום. ‬
‫אתה הסיבה שהוא נוסע לאמריקה. ‬
‫ובגללך אני לא זוכה אפילו להיפרד ממנו לשלום!‬
‫אתה יודע מה, נינאד?‬
‫כל הזמן הזה ניצלת אותו. ‬
‫ניצלת אותו כדי להיות מגניב. ‬
‫ניצלת אותו כדי להשתלב. ניצלת אותו כדי להיות מקובל. ‬
‫ידעת שאתה בסך הכול יצור. ‬
‫- הומו מזדיין! - לא!‬
‫מלוויקה, הוא לא משתף אותך בכלום‬
‫כי לא מעניין אותך מי שהוא!‬
‫מעניין אותך אדהיראג' הקפטן של בית הספר. ‬
‫רצית שהוא ילך אחרייך, יצא איתך, ישכח מחלומותיו, ‬
‫יוותר למענך על המלגה. ‬
‫את חושבת רק על עצמך. אנוכית... ‬
‫לך תזדיין!‬
‫אף אחד לא נהיה כוכב מציור כוכב על סיכה. ‬
‫אדו הוא כוכב. ‬
‫ואת יודעת מה? שימצא לעצמו חבר טוב חדש באמריקה. ‬
‫וזה מקובל עליי, ‬
‫כי אני רוצה שהוא יישאר מאושר, ואת צדקת. ‬
‫הוא ימצא חברה טובה יותר ממך. ‬
‫- לך תזדיין! - מלוויקה!‬
‫מלוויקה!‬
‫עשיתי משהו. לא התכוונתי. ‬
‫מה קרה? תספרי לי. ‬
‫הוא היה שם. אני... ‬
‫אני הרגתי אותו!‬
‫תירגעי. אני אטפל בזה. ‬
‫לכי. לכי לאספה. אני אטפל בזה. ‬
‫שעה 17:00‬
‫אלוהים! דב, מה עשית?‬
‫אל תדאג, אני אטפל בזה. ‬
‫תחזור לאספה. טוב?‬
‫אל תגיד כלום לאף אחד. בסדר?‬
‫דבי פרסד. ‬
‫סויאש, ראג'אט, דב... כולם בריונים. ‬
‫אבל את, מלוויקה, ‬
‫את הכי גרועה. ‬
‫הוא בא קודם כול להתנצל בפנייך, ‬
‫כי היית חברה של נינאד!‬
‫נינאד. ‬
‫תמשיך באובססיה שלך כלפי נינאד, טוב?‬
‫גם היום, אין לי שום משמעות בעיניך. ‬
‫זה תמיד נינאד!‬
‫לא השתנית. ‬
‫קנאית, כעוסה, מחפשת תשומת לב. ‬
‫דב רק מת, ואת כבר אוחזת בידי ומחפשת אהדה!‬
‫באמת?‬
‫מה עשית באותו לילה בחדר?‬
‫לא רצית לאחוז בידי?‬
‫לא רצית אותי באותו יום?‬
‫את בכלל לא מצטערת. ‬
‫את לא מתחרטת בכלל על מעשייך. כל הזמן הזה תמרנת אותי. ‬
‫שמעת את השיחה שלי עם הרופא, ‬
‫אמרת לי לשכוח מזה ולהמשיך הלאה. ‬
‫ניסית אפילו לשכנע את סופרייה לא לעזור לי. שאני משוגע!‬
‫ובאותו יום בחדר, כל הקשקושים של "מה אם". ‬
‫כשכל הזמן הזה, ‬
‫רק ניסית לאמוד אותי. ‬
‫בגדת בי, מלוויקה. ‬
‫בגדת בנינאד. ‬
‫מלוויקה, הוא לא ייתן לך לחמוק. ‬
‫פשוט תגידי את זה. ‬
‫תגידי שהרגת את נינאד. ‬
‫מלוויקה, תפתחי את הדלת!‬
‫נינאד!‬
‫ודנט. ‬
‫נינאד!‬
‫תשחרר אותה!‬
‫נינאד!‬
‫די, נינאד!‬
‫בבקשה!‬
‫לא! מלוויקה!‬
‫בבקשה, שמישהו יעזור לי!‬
‫בבקשה, אדו, הוא מסרב להפסיק!‬
‫תרפה מוודנט, נינאד. ‬
‫הוא רק ילד. ‬
‫אני יודע שאתה מנסה להגן עליו, אבל לא ככה. כולנו יודעים את האמת. ‬
‫איש לא ישכח ממך. ‬
‫אני מצטער שאכזבתי אותך. ‬
‫תשחרר!‬
‫בבקשה תרפה מזה!‬
‫אדו, אתה צריך לתת לי ללכת. ‬
‫למה הוא בוכה? תינוק בכיין. ‬
‫אני לא תינוק בכיין. ‬
‫זה היום הראשון של אדי בבית הספר. ‬
‫אה, רישום מאוחר. ‬
‫יכסחו אותך. ‬
‫אני אציל אותך, אני נינאד. ‬
‫אז אנחנו צוות?‬
‫כמו לחמנייה ושוקו?‬
‫אדו, מי שעוזב אף פעם לא עצוב, ‬
‫אלא מי שנשאר מאחור. ‬
‫אני חוזר למשפחה שלי בכלכותה. ‬
‫הצעתי לך גירוש שדים. ‬
‫תודה, אדוני. ‬
‫אדוני, מה עם ודנט?‬
‫הודענו להורים שלו כשהוא נעלם. ‬
‫הם פה. ‬
‫והם כבר פגשו את ודנט. ‬
‫הם לוקחים אותו הביתה היום. ‬
‫ילד חסר ישע עבר בריונות מתחת לאף שלך. ‬
‫יום-יום, אבל אתה חששת למוניטין של בית הספר. ‬
‫מגוחך. ‬
‫הדיקן, כל זמן שקיימים בתי ספר ומכללות כאלה, ‬
‫שבהם מנהלים כמוך מעלימים עין מהאמת או מחרישים, ‬
‫נינאד חדש ימצא את עצמו‬
‫שבור לב‬
‫ובודד. ‬
‫תחשוב על זה. ‬
‫לך. ‬
‫צר לי מאוד על הכול. ‬
‫נינאד לעולם לא ירשה שיאונה לך כל רע. ‬
‫נינאד אמר ששניכם הייתם החברים הכי טובים. ‬
‫כן. ‬
‫תמיד. ‬
‫- ביי. - ביי. ‬
‫תודה, מיס. ‬
‫תשמור על עצמך?‬
‫ביי. ‬
‫נו?‬
‫תיסעי הביתה?‬
‫אישאר קצת באוטי. ‬
‫מה נותר לך פה עכשיו?‬
‫נינאד מצא שלווה. ‬
‫מה איתך?‬
‫בית ספר נילגירי ואלי‬
‫מנהל נכסים‬
‫ראיתי שיש אנשים שמוסיפים להתקיים גם אחרי המוות. ‬
‫אני רוצה לפגוש את אבהי. ‬
‫באמת תוכלי לעזור לי לפגוש אותו?‬
‫הבאת חפצים שלו?‬
‫הוא יתקשר איתנו באמצעות החפצים האלה. ‬
‫אבל רק אם הוא רוצה. ‬
‫את מוכנה?‬
‫תמשיכי לחשוב על אבהי. על הפנים שלו, על הקול שלו. ‬
‫אבהי, אם אתה פה, תן לנו סימן. ‬
‫אבהי, אימא שלך רוצה לדבר איתך. ‬
‫תראה לה שאתה פה. ‬
‫אבהי?‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫הקול שלי מגיע אליך, אבהי?‬
‫אבהי!‬
‫אתה כועס עלינו?‬
‫זה לא אבהי!‬
‫סופרייה! תתעוררי! תפקחי את העיניים! זה לא אבהי!‬
‫לך מכאן! לך בחזרה!‬
‫סופרייה, תפקחי את העיניים! אל תיתני לרוח להיכנס לתוכך. ‬
‫תודה. ‬
‫- היי, סופרייה. - אדהיראג', הצילו!‬
‫סופרייה?‬
‫כולם לשבת!‬
‫תרגום כתוביות: תמי יפה‬
‫בקרת כתוביות: שקד הרטמן‬