[komor instrumentális zene szól]
1944 AUGUSZTUSA, SAINT-MALO A NÁCIK ÁLTAL MEGSZÁLLT FRANCIAORSZÁG
[repülőgépek zúgása]
AZ EGYESÜLT ÁLLAMOK LÉGIEREJÉNEK 565. BOMBÁZÓSZÁZADA
[lány] Papa! Etienne bácsi! Ha hallotok engem, kérlek, gyertek haza!
Már hullnak a bombák.
És azt hiszem, megérkeztek az amerikai felszabadítók.
Etienne bácsi, nemcsak az a baj, hogy egyedül vagyok,
de közben már nagyon aggódom érted.
Azt mondtad, hogy elszaladsz egy órára, de napok teltek el.
Ha a német katonák elől bujkálsz, a bombázás talán segít hazajutni.
[a rádió zümmög]
És, papa!
Azt mondtad, hogy hat napra utazol el,
de az már több mint egy éve volt.
Bárhol vagy most a világban,
ha hallasz engem,
szeretlek.
[repülőgépek zúgása]
[bomba süvít]
- [robbanás] - [üvegcsörömpölés]
[zihál]
[fülcsengés]
[köhög]
[torokköszörülés]
És most azoknak, akik szórakozásból hallgatnak,
tovább olvasom Nemo kapitány lebilincselő kalandjait
Verne Gyulától.
Édesapámtól kaptam a könyvet a születésnapomra.
Még otthon, Párizsban, békeidőben.
„Az óceán végtelen mélysége ismeretlen számunkra,
nincs mérőón, mi leérne odáig.
Hogy mik történnek a távoli mélységben, mily lények élnek vagy élhetnek
21-23 kilométerrel a víz felszíne alatt, nem tudhatjuk.
MÉHEK SZÁLLODÁJA NÉMET RÁDIÓLEHALLGATÓ KÖZPONT
...nem is sejthetjük.
A feltett kérdésre kétféle válasz létezik.
Vagy ismerjük a bolygónkat benépesítő minden élőlényt,
vagy nem.
Ha nem ismerjük mindet, ha a természet még ma is titkokat rejt előlünk a mélyben,
nyugodt lélekkel feltételezhetjük,
hogy létezhetnek efféle halak vagy cetfélék vagy egyéb fajok.
[törmelék hull]
Ám ha mégiscsak ismerünk minden élő, lélegző lényt,
akkor a már osztályokba sorolt tengeri élőlények között kell keresnünk
azt a bizonyos jószágot.
Ha mégsem ismerjük mindet, ha a természet titkokat rejt a mélységben,
feltételezhetjük, hogy bármiféle szörnyeteg megbújhat ott,
a sötétségben és a mélységben.”
[férfi] Werner!
- [bombák robbannak a távolban] - [kint férfiak kiabálnak]
Egy utolsó korty halálunk előtt? Ez brandy. Mindkettőnknél idősebb.
Mi nem élhetünk eddig. Már nem láthatjuk viszont Németországot.
Idd meg!
[férfiak kiabálnak az utcán]
Mindjárt meghalunk, Werner, és csak a kurva rádiót hallgatod.
Mondd, mi olyan izgalmas?
Egy...
lány, aki felolvas egy könyvet.
Amikor ledobnak egy bombát, hallom a rádióban is.
Vagyis a lány, akit hallgatok, közel lehet.
[gépfegyver ropogása]
[halk hegedűszó]
Itt van Saint-Malóban.
[szipog]
[sóhajt]
Mielőtt egyenruhát kaptam, hallgattam egy francia rádióállomást.
Mit tettél?
Megszegtem a szabályt.
Kis koromtól fogva hallgattam egy férfi adásait.
Egy professzorét.
Megtanultam a francia nyelvet és sok igazságot.
Ugye tudod, hogy ezért halálbüntetés járna?
Na és aztán?
Amúgy is meghalhatunk bármelyik percben.
Ez a bizonyos adás a 13.10-es rövidhullámon ment.
Ukrajna óta gyakran rákerestem a frekvenciára.
[robbanás a távolban]
És most...
már késő, de végre életre kelt. Egy lány felolvas egy könyvet.
Már sosem tudom meg, ki ő.
[zihál] Ég veled, barátom!
[hangosodó repülőgépzúgás]
Ég veled!
[bomba süvít, becsapódik]
[tragikus zene szól]
[rádióüzenet]
[repülőgépek zúgása]
[pilóta] Megcélozzuk a német állásokat.
Kézbesítjük a postát.
[papírzörgés]
[lány a rádióban] Véget ér mai adásom.
Tudom, hogy ezért még meg is ölhetnek, de nem némíthatnak el.
[a zene elhallgat]
Hm, papa, Etienne bácsi, imádkozom értetek,
hogy holnap reggel ismét megosztozhassunk együtt a kenyéren.
És ami a többieket illeti,
remélem, holnap is velünk tartanak.
[a rádió zümmög, majd elnémul]
Már ha lesz holnap.
[papírzörgés]
[halk zongoraszó]
[üvegcsörömpölés]
A BOMBÁZÁS HOLNAP ÉJFÉLKOR FOLYTATÓDIK.
HAGYJÁK EL A VÁROST!
[szimatol]
[lírai hegedűzene]
[főcímzene szól: lassan kibontakozó lírai dallam]
ANTHONY DOERR REGÉNYE ALAPJÁN
A LÁTHATATLAN FÉNY
[papírzörgés]
[tűz ropog]
[az étteremből francia sanzon szól]
[szürcsöl]
Garçon!
Jöjjön!
Halljam, mit üzentek az amerikaiak!
[a pincér sóhajt]
Olvassa fel!
Azt írják, holnap éjfélre visszatérnek,
ezért el kell hagynunk a várost.
Bravó! Akkor elérkezett. Itt a vég kezdete.
[szürcsöl]
Azt írják, menjünk el, de maguk lezárták a város kapuit.
Gazemberek, azt akarják, hogy itt rekedjünk!
Ne engem okoljon! Én nem háborút vívni jöttem ide.
Ékszerész vagyok. Az a dolgom, hogy megkeressem és azonosítsam
Európa legkiválóbb ékköveit,
és vigyem el őket a Führernek.
Mivel szinte minden németországi ékszerész zsidó volt,
és mivel a Reich az ő bölcsességében úgy döntött,
gázosítja, lelövi, felköti, éhezteti
Európa minden egyes zsidóját...
[szürcsöl]
...én vagyok az egyetlen, aki még elérhető a szakmámban.
[tiszt szipog]
Küldetésem közepette eljutottam ebbe a balsorsú városba...
[levegőt beszív]
[tiszt levegőt kifúj]
[köp]
...valaki nyomában,
akinél, ha igaz,
van valami értékes.
Egy leány.
Egy vak leány, aki tudtommal
Saint-Malóban van.
Bizonyosan... [halkan] ...Saint-Malóban van.
[normál hangerővel] Amikor megérkeztem, azt mondtam, annyi időt adok,
amíg elfogyasztok fél tucat osztrigát, és megiszom egy palack bort.
Most a bor elfogyott, az osztrigát felfaltam.
[üveg hangosan koppan]
Tíz másodperce van elárulni, hol lakik Marie-Laure LeBlanc.
A vak leány, akit ismerhet az egész város...
[kiabálva] ...csakhogy mégsem rémlik senkinek sem!
Megmondtam.
Fogalmam sincs róla, hogy kiről magyaráz.
[papírzörgés]
[csettint]
[feszültséggel teli zene]
Tíz...
[halkan morog]
...kilenc...
nyolc...
és hét...
- ...hat... - Menjen a pokolba!
[kuncog] Barátom, ne röhögtessen!
Hiszen egyértelmű, hogy már a pokolban vagyunk.
Öt...
négy...
[sóhajt]
...három, kettő, egy.
[test puffan]
A segítsége nélkül is megtalálom.
[a háttérben a sanzon szól]
[robbanás a távolban]
[a zene elhallgat]
[kiáltás a távolban]
[beszédhangok a távolban]
[halkan nyög]
[törött üveg csörömpölése]
[nyög]
[izgatott beszédhangok a távolban]
[komor zene szól]
[köhög]
[nyög]
[köhög]
[főcímzene reményteli dallama]
[lány] Papa! Merre járhatsz?
Figyelek rád.
[férfi] Add a kezed! Mutatom.
- Közel járunk. - [kislány] Ez a mi házunk?
[férfi] Nem, a mi házunk itt van, egy kicsit odébb.
PÁRIZS, 1934. ÁPRILIS TÍZ ÉVVEL KORÁBBAN
Koncentrálj a kézre álló feladatra!
Kézre álló! Hallod? Tréfálkozom.
Papa, ha tréfálkozni szeretnél, legyél szellemes!
[nevet]
[apuka] Áh! Na, ugye!
Lefoglalt a gúnyolódás, és belepottyantál a szökőkútba.
Most gyere vissza! Kezdjük elölről!
Szóval emlékszel? Mi itt vagyunk. Itt vagyunk, ez az otthonunk.
Jó, most pedig menj balra! Aztán jobbra, úgy. Állj!
Állj meg a járdaszegélynél! Most kelj át!
És azután csak mész és mész, míg el nem jutsz a parkba.
Melyik parkba?
Abba, ahol megkértem a mama kezét.
Meséld el!
Már milliószor elmeséltem.
Akkor meséld el megint! Mindig megállsz annál, amikor igent mond,
és azután elhallgatsz.
Marie, most úton vagyunk, és már eljöttünk a parkból.
Most lássuk csak, hogy megy-e egyedül!
Egyedül vagy Párizsban, fontos üzenetet hoztál nekem. Keress meg!
Mit kell tenned?
Először jobbra fordulok, majd megyek és megyek, nem, nem jó.
Balra fordulok, és azután megyek és megyek.
- Megállsz az úttestnél. - [halkan] Megállok az úttestnél.
Ez az! Azután mit csinálsz? Csak mész és mész.
[Marie: ] És megyek és megyek és megyek és megyek és megyek.
És mész és mész és mész.
Most már eleget mentem?
Igen, eleget. Most mi következik?
Palacsintát veszel a születésnapomra?
[nevet]
- Ahogy mondod. Nem is akármilyet! - [nevet]
Csokoládésat tejszínhabbal, majd bemegyünk...
[Marie: ] A múzeumba!
És csak megyünk és megyünk és megyünk és megyünk, míg oda nem érünk a múzeumba.
[Marie apukája] Bravó! Amint eljutottunk oda,
a születésnapod alkalmából az összes ott rejlő csodát felfedezheted.
[Marie nevet]
- Elégedett vagy? - Nagyon is.
Helyes! Jó napot!
[Marie: ] Várj! A legutóbbi látogatásom óta megváltozott valami.
Honnan tudod?
[a zene elhallgat]
A terem, ahová beléptünk, homokillatú volt. Most pedig csupa...
Toll és csőr és karom. Csupa madár.
- Igazi madarak? - Nem, kitömöttek. Sok éve halottak.
De mivel tudtam, hogy meglátogatsz, úgy döntöttem, életre keltem őket ezzel.
[madarak csicseregnek a felvételen]
[halkan nevet]
Papa, hát ezek élnek!
[apuka] Majdnem, csak a daluk maradt életben.
Mindennek van hangja, csak figyelned kell.
[madárcsiripelés]
Hallgasd!
[nevet]
[halk zongoraszó]
És most, miután jóllaktak a füleid, a kezed is kap valamit.
[Marie apukája] Korábban érezhetted már. Emlékszel, hogy mi ez?
Azt hittem, ez nem az iskola.
[apuka nevet] Az élet egy iskola.
- Nem neked. - De, főleg nekem.
Smaragd?
Bravó!
Tudod, a világ ugyanolyan, függetlenül attól, hogy látod-e.
Neked az ujjad lett a szemed. Abból tíz van neked.
Az embernek meg csupán két szeme, így ötszörös előnyöd van,
mert ötször kettő az...
Tíz.
- Igen! - Van gyémánt is?
Bizony, van.
Ezt gyönyörűnek érzem.
Te vagy gyönyörű! Boldog születésnapot, Marie!
Papa, ez a legértékesebb holmi az egész múzeumban?
[suttogva] Nem. Van valahol egy kő,
ami értékesebb az összes többinél együttvéve.
A neve Lángok Tengere.
Idehoznád nekem?
Nem tehetem.
Miért nem teheted?
Áh! Mivel egy külön széfben van az értékmegőrzőnkben.
Egyébként is már ebédidő van, úgyhogy tudod, ez mit jelent, ugye?
Torta lesz.
Jó sok torta.
Csak neked.
Miért nem érinthetem meg a Lángok Tengerét?
Hol szeretnél enni, Marie?
Papa, miért? Nem eszem, míg el nem árulod.
[sóhajt] Te aztán nyughatatlan vagy! Hát jó.
[sóhajt] Ez egy képtelen legenda, Marie.
A legenda szerint a kövön, melynek neve Lángok Tengere, átok ül.
[csettint] Ennyi!
Van más is. Titkolózol, hallom a hangodon. Áruld el!
Kérlek!
[sóhajt] Annak idején az emberek még rengeteg téveszmében hittek.
Úgy tartják, aki megérinti a követ, szintén átkozott lesz.
Mi volna az átok?
Ó! Az átok az, hogy ha hozzáérsz a kőhöz,
a szeretteidet rémes balszerencse sújtja.
Ellenben ha tiéd a kő, te magad sosem halsz meg, így...
mint sejtheted e két képtelen felvetésből, a legenda egyszerűen csak sületlenség.
Te megérintetted már a Lángok Tengerét?
[sóhajt]
Gyere, Marie! Együnk!
- [csapkod] - [nyög]
SAINT-MALO, 1944 AUGUSZTUSA
[zihál]
Kenyér.
[komor zene szól]
[tank motorja zúg]
[fogaskerekek kattogása]
Lássuk!
Drót kell!
[baljóslatú zene szól]
[nyög]
[kiabálás a távolban]
[nő] Hé! Miért nem nyitják ki a kaput, hogy elmehessünk? Nincs élelem!
Azt akarják, hogy magukkal pusztuljunk! Náci gazemberek!
[kutyaugatás]
[nyög]
[a zene elhallgat]
Hahó!
[férfi] Ma nem sült kenyér.
Ma sehol sincs kenyér.
Marie! Nem tudtam, mikor láthatlak viszont.
Monsieur Carin, már nagyon éhes vagyok. Maradt egy kis kenyér?
Tartsd meg a pénzedet! Csak szikkadt maradék van, de vidd el!
Tessék!
Köszönöm!
És van itt valaki, aki hallotta az éjszakai adásodat.
[ritmusos kopogás]
[lírai zene szól]
Marie!
Etienne bácsi!
Hát eljöttél!
[Etienne: ] Azért imádkoztál, hogy osztozzunk a kenyéren.
Kenyér alig van, de itt vagyok.
Okosan adtad a tudtomra, hol találkozzunk.
Merre jártál?
[sóhajt] Munkálkodtam.
Fontos munkát végeztem az amerikai és a brit felszabadítóinknak.
De félek, felfigyeltek rám a németek. És ha hazamegyek,
halálos veszélybe sodorlak.
- [mindketten halkan nevetnek] - Folytattad a közvetítést?
Persze. Abból a könyvből, amit a papa adott.
Helyes! Azzal, amire kértelek?
Igen, 16. fejezet.
Azt hiszem, már rájöttél, hogy nem csupán Vernét olvasol.
Kódolt üzeneteket küldesz általa, hogy megnyerjük a háborút.
Most pedig ugorj előre a 20. fejezethez!
Olvasd az első oldalt, majd a 21.-ből a másodikat!
Huszadik, 21., első és második.
[Etienne: ] Most siess haza! Szaporán!
Igaza van, itt nem biztonságos.
Egy német tiszt járja a várost, és pénzt kínál minden információért.
Te érdekled, Marie.
- Én? - Miért akarja megtalálni?
Azt nem tudom. Senki sem tudja. De mostanáig senki sem beszélt.
Amint hazaértél, zárj be minden ajtót, jó?
[Marie: ] Úgy lesz.
[Etienne: ] Ma este ismét bombázni fognak.
[Marie: ] Jó.
[sejtelmes, fenyegető zene szól]
[nyög]
[nyög, felszisszen]
[a zene elhallgat]
Maga mit művel, katona? Ezért agyonlőhetik.
Werner Pfenning tizedes, uram! Az egységem a Wermacht rádiós megfigyelők.
Saint-Malóba vezényeltek, hogy illegális adásokat keressünk.
Az éjjel tönkrement a készülékem. Drót kell, hogy folytassam a munkát, uram.
[feszültséggel teli zene szól]
Nagyon legyengült.
Látta ezt?
Az amerikaiak francia szórólapokban szólítják távozásra a helyieket.
Látom.
Mondja az egységének, hogy nem távozhat senki,
mert tilos a távozás.
Mindvégig Saint-Malóban maradunk.
Minden társam halott, uram.
Én vagyok az utolsó.
Melyik a szállása?
A Méhek Szállodája.
- Place de la Concorde. - Ühüm.
Fontos a munkája.
Megpróbálok segíteni.
[a feszültséggel teli zene folytatódik]
[nyög]
[a zene elhallgat]
[zihál]
[lírai zene szólal meg]
[nő] Ne feledjétek, fiúk, lányok,
Werner egyedül készítette ezt a rádiót mindabból, amit mások kidobtak!
Az emberek kihajítják azt, ami értéktelen számukra,
ám értékes másoknak.
Ahogy Werner és ti mindnyájan drágák vagytok nekem.
ÁRVAHÁZ, ESSEN
Senki sem tanította erre.
Ez a zsenialitása, kitartása és a sok olvasás gyümölcse.
Ha működne a rádió, az kész csoda lenne.
Készen állsz, Werner?
Remélem, Frau Elena.
Kapcsold hát be!
[sztatikus zaj a rádióban]
[recsegés]
[klasszikus zene szól a rádióban]
[sztatikus zaj a rádióban]
[férfi] ...ráadásul a Lambert-fény, ami a szén égése során keletkezik...
Lányoknak nem szabad.
Csitt! A húgod vagyok. Mit találtál?
Egy egész világ eljutott ide, Jutta.
Bécs a 65-ös, Drezda a 88-as, London a 100-as,
de az éjjel befogtam egy adást Franciaországból.
Rövidhullám, 13.10-es.
Egy csodálatos professzor csodálatos dolgokról mesél.
[professzor a rádióban] Az emberi agy teljes sötétségbe van zárva.
- Mégis annak köszönhetően látjuk... - Ez tiltott!
Ha hallgatod, tanulsz.
[Claude Debussy „Clair de lune” című zongoradarabja szól]
[professzor] Az agyunk ott lebeg egy tiszta folyadékban a koponyánkban,
jól elzárva.
És mégis a sötétségben, melyből agyunk felépül,
csupa világosság lesz.
Tele színekkel és mozgással. Ez a lehető legösszetettebb létező szerv.
Csupán egy kilogrammot nyom, és benne kavarog a világegyetem.
Hogy lehetséges, gyerekek, hogy az agy ...
Pszt!
[professzor] ...fény sem jut, elénk tár egy csupa...
Már későre jár, Marie.
De csak ilyen későn van adása.
Ugyan kinek?
A professzornak, aki a sötétről és a fényről mesél.
Ez bámulatos, de késő van, és holnap tanítási nap.
- Szóval ideje pihenned kicsit. - Jól van.
[nevetnek]
Jó éjt, csillagom!
Ő azt mondja, hogy a legfontosabb fény az a fény,
amit nem látunk.
Ez vajon mit jelent?
Ha nem zavartál volna meg, mostanra már tudnám.
[nevet]
Ha elmagyarázná neked,
talán te is elmagyarázhatnád nekem majd reggel.
Tíz perc.
[professzor] A világegyetem fényének
csupán egybilliomod része látható a szemnek.
És még a teljes sötétségben is pislákolhat fény az elménkben.
[a zongora elhallgat]
[Marie: ] Professzor, nekem még pislákol fény az elmémben.
[melankolikus zene szól]
Hölgyeim és uraim!
Mielőtt elkezdeném a mai adást, még elmondanék valamit.
Valamit, amit a szívem diktál.
Sok évvel ezelőtt egy nagy professzor sok bölcsességet tanított gyermekeknek,
pontosan ezen a frekvencián.
Megszólította a gyerekeket szerte Európában.
És amikor beszélt, a háttérben szólt egy különleges zenemű.
Ez volt az.
[Claude Debussy „Clair de lune” című zongoradarabja szól]
Amikor ilyen ostoba sötétség uralkodik ,
e napokban, amikor nevetséges öregemberek
városokat szállnak meg, egész településeket fosztanak ki,
mint egymás játékát elcsenő gyermekek,
azt gondoltam, megpróbálom felidézni a professzor egyes tanításait,
és megosztom.
Mert a professzor folyton
a fényről beszélt.
[nevet]
Én nem tudok olyan ékesszólóan fogalmazni, de megpróbálom.
Ő azt mondta, a fény, ami felgyúlik, amikor elégetjük a szenet
vagy a kokszot vagy a tőzeget,
azt mondta, a szén égéséből származó fény...
[nevet]
...valójában a nap fénye.
A lényeg az, hogy a fény örökké tart.
Milliárd évekig rejtőzik egy darabka szénben.
De a sötétség, ahogy a professzor mondta...
[mindketten] A sötétség már
egy pillanatig sem tart tovább, amint felgyullad a fény.
Most csak ezt akartam elmondani.
Jöhet Nemo kapitány története Verne Gyulától.
[tiszt] Pfenning tizedes!
Jöjjön fel ide!
Mozgás!
Miért rejtőzködik odalent?
Mert ez is megfelel óvóhelynek, uram.
Hm. [sóhajt]
Mostantól idefent dolgozik, a fényben.
Ahol látjuk magát.
Igen, uram.
Most már megerősítették, hogy az éjjel Saint-Malo bombázása...
nem véletlen volt.
Hanem célzott terv.
Ugyanis célba vették a helyőrségeinket rendkívüli pontossággal.
Információkat kapnak.
Nem tudott befogni semmilyen rádióadást a város falain belülről?
Nem, uram.
Lehet látszólag ártalmatlan üzenet is, ami tartalmazhat kódolt információt.
[Werner: ] Igen, uram. Kódfeltörésben is jártas vagyok.
Osztályelső voltam a Nemzeti Politikai Intézetben Berlinben.
- [tiszt nevet] - És a berlini intézetük a legkiválóbb.
Úgy van. Schmidt őrmester ugyancsak Berlinben tanult.
Osztályelső volt '42-ben, így van?
Schmidt most érkezett Párizsból.
Azt mondta, nincs már egysége.
Schmidt mostantól a társa lesz, és segíti a munkáját.
Bármilyen rádiós adásra képes felszerelés birtoklása Saint-Malóban
halálbüntetést érdemel.
Igen, uram.
Mostantól nem kell beérnie használt drótokkal és vezetékkel.
Igen, uram. Köszönöm.
Hmm.
Heil Hitler!
[fenyegető, baljóslatú zene szól]
[Werner: ] Iszol valamit?
Szeretnéd megnyerni ezt a háborút? Hallottad a századost.
Keressük azt, aki kiadja a koordinátáinkat.
Hé, Pfenning, én vagyok a rangidős tiszt, és nem ihatsz szolgálat közben.
Megértetted?
Mesélj az intézeti évekről!
[feszültséggel teli zene szól]
[lépések hangja]
[kutyaugatás]
[zene szól a gramofonból]
[angolul beszél]
[ajtó nyílik]
[tiszt] Hm!
Ó! A boldogabb időkre készül netán?
Régen virágokat vágtam, és rendeztem csokorba.
Remélem, egy nap ismét így lesz.
Egyelőre szívesen látok a házban minden nemzetet és kultúrát.
Tíz frank lesz.
Nem, nem, nem. Nem ez a látogatásom célja.
Többé már nem érdekel a testiség.
Meglehetősen erős gyógyszert szedek egy meglehetősen súlyos betegségre.
Bevallom, a libidóm elvesztése olyan volt, mintha csak felszabadultam volna.
[sóhajt, nevet]
Leülni!
Kérem, üljön le!
Talán a fülébe jutottak a pletykák a városban egy német tisztről,
aki Saint-Malót járja egy bizonyos leányt keresve.
De most a háború kimenetele erősen kétséges,
úgyhogy sokkal nehezebb az emberektől információt kapni.
Senki sem kételkedik a kimenetelében.
Az amerikaiak egyre több bombát dobnak le ránk.
[nevet]
Ahogy az emberek azt a leányt védik, kezdem úgy érezni,
hogy a családja kötődik az ellenálláshoz.
Az apja vagy a nagybátyja, a neve Etienne, felcsaphatott kémnek.
Felkelek, dolgozom és alszom.
Az emberek jobban félnek az ellenállástól, mint tőlem, így nem mondanak semmit.
Ezért úgy döntöttem, hogy inkább olyasvalakinél érdeklődöm,
akinek a kendőzetlen pénzügyi tranzakciói
tökéletesen mentesek a morális megfontolástól.
A leány neve Marie-Laure LeBlanc. És vak.
A címe kellene.
[nevet] Elnézést, nem vagyok a legmegfelelőbb állapotban.
Nagy hiba keverni a beaujolais-t morfiummal.
[nevet]
[fenyegető, mély hanghatás hallatszik]
De nagyon sietek.
[feszültséggel teli zene szól]
[sóhajt]
[rádió zümmögése]
[sóhajt] Szeretnék még valamit mondani
az édesapámnak.
Papa, azt képzelem, hogy bárhol is vagy, csak az én hangom a társaságod.
Nem hagyhatlak magadra, megígértem, hogy mindig beszélek majd hozzád.
És így is lesz.
Beszélek majd hozzád.
- Hogy reményt nyújtsak neked. - [jármű zaja]
[a zene elhallgat]
[Schmidt nyög]
[Schmidt: ] Van valami?
Nincs.
[Schmidt: ] Én jövök. Te aludj kicsit!
Én kevés alvással is beérem. Átvehetem a műszakodat.
Azt mondtam, én jövök.
Magasról szarok rá, alszol-e, vagy sem.
[fenyegető zene szól]
A francba! Nem csoda,
hogy süket a rádió, kilazult a kábel. Jesszusom!
Én húztam ki, hogy próbára tegyelek.
Hogy lássam, értesz-e a vevőkészülékekhez.
Ezt meg hogy értsem?
[Werner: ] Igazság szerint nem emlékszem rád az intézetből.
Azt mondtad, hogy '42-ben végeztél.
Emlékszem még, ki volt az osztályelső, hát kurvára nem te.
Akkor nem voltam osztályelső.
De nem emlékszem rád...
egyáltalán.
Meddig bírtad ott?
A Nemzeti Intézet egy elit iskola. A felvettek 63%-a kibukik.
Sejtem, mi történhetett. Abba a 63-ba tartozol.
Persze amekkora káosz volt, égtek az akták.
Sok kibukott tetszeleghet a tisztek előtt.
Nézz rám, 63-as uraság!
Hazudtam, hogy ne küldjenek keletre.
Én majd megfagytam!
Majdnem agyonvertek, kis híján meghaltam!
Megdolgoztam a dicséretekért.
Még mindig levelezem a parancsokkal.
Egy szavába kerülne,
és indulhatsz keletre.
Na!
Mi ketten iszunk egy pohárka snapszot.
Koccintunk a Führerre.
Azután egyenlő felekként ülünk le.
Én nem iszom.
De.
Most iszol.
A Führerre!
És az igazságra!
[baljós orgonazene]
[köhint]
[rádió zümmögése]
Köszönöm a figyelmet!
Ezzel véget ért a ma esti adásunk.
[komor zene szól]
[sóhajtozik]
[kutyaugatás, kiáltások a távolban]
[Schmidt köhög, öklendezik]
[a zene elhallgat]
Ezzel a löttyel szokás ünnepelni? Jézusom!
[Werner: ] Mennyi ideig bírtad az intézetben?
[sóhajt]
Két hétig.
Csak kettő disznóvadászatig.
[szipog]
Mindkétszer én voltam a préda.
Ismerted Bastian parancsnokot?
[Werner: ] Emlékszem a szabályaira.
Aki utolsóként végez a gyakorlópályán, tíz másodperc előnyt kap.
Nem volt elég tíz másodperc.
Mindkétszer elkaptak.
Vagy oroszlánként halsz meg, vagy kidőlsz, mint egy pohár aludttej.
Nem ezt verték a fejünkbe az intézetben?
Az apám nem is szól hozzám, mióta elküldtek.
[jármű halad el az épület előtt]
[férfiak kiáltoznak]
[kifúj]
Én egy pohár aludttej vagyok.
[feszült zene szól]
[pisztoly kattan]
De akkor sem idióta.
Van egy titkom.
De neked is van titkod.
Amikor bekapcsoltam a rádiót, adást hallottam.
Kiét?
[a fenyegető zene folytatódik]
A rádió a 13.10-es rövidhullámon áll.
Mit tudsz róla?
Az egy frekvencia, amit kisgyerekkorom óta hallgatok.
Egy professzor tényeket mesélt,
míg mindenki más csak a véleményét mondta.
„Nyissátok ki a szemeteket, hogy lássatok, mielőtt örökre lehunynátok!”
Én pedig hallgattam rá.
De...
amit láttam, azt többnyire elfelejteném.
Mióta rádiós lettem, több száz frekvenciát találtam,
rádiókat mértem be, majd az SS lelőtte azokat...
A Reich ellenségeit lőtték le, akik működtették.
Igen.
Engem is arra képeztek.
De...
magányomban...
bárhol járok is,
megkeresem ezt az állomást.
Néma volt mindvégig,
míg Saint-Malóba nem jöttünk.
Egy lány olvas egy könyvből.
[Schmidt: ] Ki ő?
Nem tudom.
Talán a professzor lánya.
Talán valaki, aki szintén hallgatta őt, ahogy én.
Valaki a mi generációnkból úgy gondolta, ha megnyitja a frekvenciát,
és józansággal, értelemmel...
irodalmat olvas úgy, mint egykor a professzor,
talán véget ér az öregemberek őrült háborúja.
Bárhol van is az a lány, helyesen teszi.
Jó kezekben van az adó.
Szóval...
tudom a titkodat, mégsem bízhatok benned.
Nem mehetek keletre.
[a fenyegető zene hangosodik]
Háború dúl.
[sóhajt]
Még egy tetem az ötvenmillió mellett.
[ravaszt felhúz]
- Sajnálom, Werner, de... - Megkeresed a lányt?
Teszem a dolgomat.
[zihál]
Ahogy mondták, oroszlánként halsz meg, vagy kidőlsz, mint az aludttej.
[zihál] Kérlek! Könyörülj meg!
Az adón könyörülök meg.
- Ké... - [lövés]
[test puffan]
[sóhajt]
[pisztoly koppan]
- [tenger morajlása] - [szirénák szólnak]
[repülőgépmotorok hangja]
[szürcsöl]
Hmm!
[baljós zene szól]
[tiszt] Szervusz, Marie!
Bár a címedet nem tudtam meg, de valaki elárulta,
hogy te és a papád sokat jártatok ide.
Éhesnek tűnsz.
De persze ha jól sejtem,
momentán mindenki éhezik Saint-Malóban. [nevet]
Uram, nagyon sajnálom, de mennem kell. A bácsikám már vár rám.
- Kérem! - Marie!
- Kérem! - [dulakodás]
[Marie zihál]
Ki maga?
Valaki, aki nem fog ártani neked, ha megadod, amit szeretnék.
Mit akar tőlem?
- [robbanás a távolban] - [dübörgés]
A háború, az őrület, ez a sok élet
számomra semmit sem jelent.
Én csak élni akarok.
És hiszem, hogy segíthetsz.
[zihál]
[Marie: ] Hogy segíthetnék?
A papád egy párizsi múzeumban dolgozott, ugye?
Számos becses ékkő volt a gondjaira bízva.
Volt köztük egy bizonyos ékkő.
[tiszt nevet]
A látás csodálatos dolog.
Látom, hogy tudod, milyen ékkőről beszélek.
A neve Lángok Tengere.
A legenda szerint számos betegséget gyógyít.
És akinek a birtokába kerül, az örökké élhet.
Az apám mesélt a legendáról, de az csak dajkamese.
Csak az hinné el, aki bolond.
Nos...
ez a bolond éppen kivesz egy katonai Walther PPK-t a tokjából.
Odaszegezi a csövét a fejedhez.
Te és a papád elmenekültetek, amikor kitört a háború.
Számos ékkövet hozott magával, nehogy a nácik kezébe kerüljenek.
Engem nem érdekelnek a gyémántok, sem a zafírok.
[ravaszt felhúz]
Csupán egy érdekel, a Lángok Tengere, amit úgy vélek, a te gondjaidra bízott.
Marie-Laure!
Most el kell árulnod, hol van.
Tíz másodpercet kapsz.
- Fogalmam sincs. - Tíz...
kilenc...
nyolc, hét...
[a zene egyre hangosabb]
Beszélj, Marie!
- Az apám csak mesélt nekem a kőről. - Hat...
Azt képzelte talán, hogy itt tartjuk?
- Öt... - Nem tudom, hol lehet!
Nem tudom, hol lehet.
Négy...
[professzor] A legfontosabb fény...
- Három... - Fogalmam sincs, hol lehet!
- Kettő... - Nem tudom!
[professzor] ...az a fény, ami láthatatlan.
[lövés dörren]