Cinc, quatre,
tres, dos, u.
Tens sort perquè no et puc disparar.
Et necessito.
Marie, no pots fugir de mi. La marea està pujant
i només jo et puc portar a un lloc segur,
perquè només jo tinc la llum.
He intentat ser amable, ara intentaré ser raonable.
La teva vida és a les meves mans. Així com la meva vida és a les teves.
Estic buscant el Mar de Flames.
Com és que coneixes el Mar de Flames?
El teu pare me’n va parlar.
Has parlat amb el meu pare?
Digue'm on és.
Digue'm que és viu.
Sé que és viu.
Sento la seva veu.
Escolta la meva veu. Escolta'm.
Queda't a prop. Hi ha molta gent.
Ja sé que és el teu aniversari, però encara tinc coses a fer. Compte.
- Vas dir que anàvem de vacances. - Així és.
I per què tanta pressa?
Per desgràcia els alemanys han triat el teu aniversari per envair París.
Disculpi.
Què faran els alemanys amb França?
Per la vanitat d'un home saquejaran ciutats senceres.
Em pots trobar la clau de la galeria dels dinosaures?
Ets més ràpida que jo.
Hem de salvar el que puguem i després a nosaltres mateixos.
Tens una caixa a la dreta.
- Daniel! Encara vols això? - Sí, ràpid.
Tornaré de seguida.
Sento haver-te fet venir,
però si t'hagués deixat a l'apartament potser no hauria pogut tornar.
Barraran els carrers i imposaran el toc de queda.
Quan els nazis vinguin al museu, això és el primer que buscaran.
- Ens emportem aquestes pedres? - No. Agafa't.
Les donaré a persones de confiança per treure-les de París.
I què passa si les atrapen?
Una última cosa.
Quan pugem al tren, tinc pastís per celebrar el teu aniversari.
Anem al sud a casa d'un amic.
Quin amic?
El tipus d'amic amb el qual confio per cuidar coses precioses.
Com tu, Marie.
Doblega'm aquest costat.
Ja ho tenim, això.
Ara els dinosaures ens esperen.
Dona'm la mà i anem-nos-en.
Digueu-los que és urgent.
Daniel, sort que has tornat. Els alemanys són a l'entrada.
Els hem dit que és tancat, però estan a punt de rebentar-la.
Que entrin. Fes-los cafè i dona'ls tabac. Entretén-los cinc minuts.
Tanca totes les portes darrere nostre i després fingeix que no trobes la clau.
És difícil per la gent que només usa la vista.
Ho veus? Em cuida molt bé.
- On aneu? - No et preocupis, estarem bé.
Cuida't.
Sr. Daly, deixi'ls entrar.
- Ara vinc. - Digue'm què està passant.
Utilitzaré el meu impermeable de 10 francs
per portar diamants i joies, que valen més que la meitat de París,
i enviar-los a Ginebra dins el cap d'un Tiranosaure Rex,
un dels monstres més terribles que va habitar la Terra
fins l'arribada del Tercer Reich. Vine.
Queda't a prop, tens una columna a la dreta. Compte, aquí.
Els alemanys són a prop. Aquí. Per aquí. Atura't.
Dona'm la teva bossa. Seuràs a la caixa.
Fes un pas. Aquí.
Molt bé.
Aniré de pressa. Confia en mi.
- Confio en tu. - Som-hi. Anem-nos-en.
Et garanteixo una cosa, Marie,
mai oblidaràs aquest aniversari.
Què va passar després?
Hi havia un camió esperant les joies.
- No sé si el que busques era allà dins. - Jo sí que ho sé.
Deixa de mentir-me.
Sé que no era amb els altres.
El teu pare se'l va guardar per a ell. Te'l va donar. On és?
On és el meu pare?
Marie, hi ha una cosa que hauries de saber.
La teva ceguera és culpa del teu pare.
El Mar de Flames està beneït, però també maleït.
Els éssers estimats de qui el posseeixi patiran desgràcies terribles.
La teva foscor va ser un regal del teu estimat papà.
BASADA EN LA NOVEL·LA D'ANTHONY DOERR
Caporal Pfennig.
De nou, el bombardeig està sent ben dirigit i seleccionat.
Volia saber si havies interceptat alguna transmissió que guiés les bombes,
però en lloc d'això veig que estàs ocupat fent una mica
de neteja!
Tinc curiositat. On és l'Schmidt?
S'ha tallat el corrent, s'ha cremat un fusible i ha anat a buscar-ne un.
Em temo que ha quedat atrapat per una explosió.
Et preocupa tant que has decidit netejar el terra.
Per què hi ha llum amb el fusible cremat?
I la ràdio funciona?
He trobat un fusible de recanvi al soterrani.
Encara hi havia sang allà baix, m'he tacat les botes
i he decidit netejar-ho.
Mira,
ara hi ha algú.
A veure què diuen.
"És com en els vells temps,
al meu despatx del Jardí Botànic de París.
Voldria
saber què vols dir amb 'bon any nou.'"
Una noia.
Una noia
està transmetent.
El codi està dirigint les bombes.
Però això ja ho sabies, oi, Pfenning?
Vas matar l'Schmidt quan ho va descobrir.
Per què?
La pistola.
- Ets un espia. - No.
Llavors explica-ho!
Ho he fet per protegir un record.
Un lloc d'esperança.
L'únic que no vaig poder destruir.
Et podria executar ara mateix, Pfenning.
Però
tu ets l'únic operador de ràdio que queda a Saint-Malo.
Així que tu i jo
trobarem la ubicació de la persona que està transmetent.
Llavors et posaré una pistola a la mà i tu mateix mataràs aquesta noia.
Entesos?
Sí, senyor, entesos.
La transmissió s'ha aturat.
Tenim tot el dia.
Els bombarders se n'han anat.
Quan torni a transmetre, la trobarem.
Des del principi vaig desconfiar de tu, per això et vaig posar l'Schmidt.
Anit vaig trucar al comandant de l'institut on et vas formar.
Va dir que et van escollir per a aquesta feina perquè eres un geni,
un dels millors nois d'Alemanya.
Prepara les teves coses.
Vinga.
Com has arribat a aquest punt?
ORFENAT VIKTORIASTRASSE ESSEN, ALEMANYA, 14 DE JUNY (1940)
Continueu fent feina.
Deu ser la policia de la ràdio,
que et ve a buscar per escoltar emissions il·legals.
No en tens ni idea.
Heil Hitler.
Nois.
Heil Hitler!
Comandant, què l'ha portat aquí?
Quants de vosaltres heu escoltat la ràdio avui?
Si heu escoltat l'emissió nacional, sabreu la gloriosa notícia.
Aquesta tarda, l'exèrcit alemany ha entrat a París.
Els francesos s'han rendit sense lluitar.
Els francesos són una nació molt decadent.
La resta de França aviat farà el mateix.
Va arribar amb la llenya, comandant.
Sí.
Algú de vosaltres ha escoltat alguna altra cosa
que no sigui l'emissora nacional avui?
Tu.
Anaves a aixecar la mà.
Ell volia dir que des que es va aixecar l'antena de Brandenburg,
no es pot rebre cap altre senyal que no sigui la nacional, senyor.
Heil Hitler.
Sí,
aquesta és la teoria,
però la gent intel·ligent troba la manera.
Troben maneres d'escoltar emissions de l'estranger.
Gent intel·ligent com tu, noi.
Ets en Werner Pfenning, oi?
- Sí. - Sí.
I tant que sí.
De fet, tu ets la raó per la qual soc aquí.
M'han arribat notícies teves.
Diuen que ets un geni.
Diuen que ets meitat noi, meitat transmissor de ràdio,
que tens cables dins del cap que poden captar senyals de Nova York.
Fa setmanes que no escolto cap emissora estrangera, senyor.
Heil Hitler.
- De fet, mesos... - Calla.
No soc aquí
per les emissions estrangeres.
No.
Soc...
Soc aquí perquè tinc un amic que té la ràdio trencada
i vull que tu, Werner Pfenning, vinguis a arreglar-la.
I en un moment, una vida canvia.
Som-hi?
La casa més bonica d'Essen.
Requisada d'un jueu que es va deixar les ungles a la porta,
perquè renunciava a anar-se'n.
Un regal per a mi del mateix Führer.
Estimada, apaga la música i mostra al noi l'aparell espatllat.
Vull que torni a funcionar.
Pfennig, arregla-la.
Necessitaria eines, senyor.
Abans de recollir-te, vam entrar a l'escola,
et vam obrir l'armari
i vam trobar les eines que has utilitzat per fer ràdios il·legals.
N'hem trobat una sintonitzada a la freqüència d'ona curta 13,10,
una estació prohibida situada en algun lloc de França.
Has estat escoltant a un vell professor
que transmet als nens coses sobre ciència, llum, imaginació i coses semblants.
Sí.
Només parla de la veritat i les coses boniques, senyor.
- Heil Hitler. - Heil Hitler.
Sí, la veritat i les coses boniques, tot prohibit, Werner Pfennig.
Has escoltat paraules prohibides, per tant, el teu pensament també ho està.
Bé.
Sabem el que has estat fent
i saps que el càstig per això és la mort.
Et proposo el següent:
arregles la ràdio de la meva dona
o mors.
Vinga.
La connexió s'ha fet malbé. Necessito soldar-ho.
No tenim cap soldador.
Arregla-la o moriràs.
Avui a la 13:00 del migdia de Greenwich, tropes alemanyes, tancs...
La ràdio està arreglada, senyor. Heil Hitler.
Molt bé, Pfennig.
Canvia el canal abans que ens enverini la ment, coi.
Sí senyor. És clar.
ESTACIÓ DE TREN GARE SAINT-LAZARE PARÍS, 14 DE JUNY (1940)
A la dreta.
Vinga, ràpid. Arribem al replà. Amunt.
Agafa't a mi, aguanta, Marie. Queda't a prop.
El darrer tren de París ja ha sortit!
Esteu perdent el temps! Aneu-vos-en.
Aneu-vos-en! Feu mitja volta. Heu de sortir de l'estació.
Sortiu de l'estació!
El darrer tren ja ha sortit!
Heu de sortir de l'estació ara mateix!
- Haurem de caminar. - Què?
Vinga, sí.
No tenim elecció. Som-hi.
Disculpi. Vinga, Marie, agafa't.
Agafa't.
Marie, deixa'm portar la teva bossa.
Pesa moltíssim.
És la teva ràdio?
On anem, potser no en tenen.
Vull saber què pensa el professor del que està passant.
Ho sento, no ens ho podem emportar.
Em pots explicar per què fuig tota una ciutat sense tenir on anar?
Per què els jueus són els que van més de pressa?
Per què un país vol ser l'amo d'un altre?
No puc explicar res de tot això.
A la ràdio diuen que els nazis odien qualsevol que sigui diferent
i qualsevol que digui la veritat.
- Marie. - Escolta'm.
Soc diferent.
Ho sé i sé que has volgut protegir-me, però soc diferent.
Tu parles de la veritat.
Sí. I guardaré silenci per mantenir-te sana i salva.
L'única cosa diferent
és que vols dur un gran pes per escoltar la veritat,
que és una de les moltes coses extraordinàries de tu, Marie.
A la vida, mai has d'amagar qui ets,
però a la guerra ser invisible pot mantenir-te amb vida.
Portaré la teva bossa.
El professor, només parla als joves.
Hem d'entendre la bogeria d'aquest món.
- Portaré la meva pròpia càrrega. - No.
No l’has de portar sola.
Vinga.
Aquí.
Soc aquí.
Marie, he triat aquest hotel en particular perquè el servei aquí és extraordinari.
Papà, sento pollastres vius.
Per descomptat, només el menjar més fresc.
I els cambrers i cambreres, els majordoms
i minyones són tan discrets, que ni tan sols saps que hi són.
Sento una brisa fresca.
Així que som a la terrassa, oi?
Sí. La vista als camps de roselles és impressionant.
Suposo que no hi haurà res tan burgès com una taula amb cadires.
No, la decoració és japonesa i tots mengem de genolls
el xef amb una estrella Michelin és famós pels seus entrepans de salami.
- Té. - Gràcies.
Podries demanar un xal a un majordom, si us plau?
- Sí. - Fa una mica de fred.
Gràcies.
I potser li podries dir al xef
que n'hi haurà prou amb la meitat d'un dels seus famosos entrepans.
- Per què? No tens gana? - No.
Hauríem de guardar el menjar, papà, perquè, com que no saps on anem,
no sabem quant de temps ens durarà.
Jo sé on anem.
He decidit que anem a Saint-Malo.
Al costat del mar?
Sí, al costat del mar. Menja.
A qui coneixes a Saint-Malo?
Hi tenim família.
Com hi arribarem?
Vull dir
que no hi ha trens.
Ningú ens portarà perquè la bondat ha mort
i tota la gent del món s'ha tornat malvada alhora.
No tota la gent.
Marie, gairebé són les 22:00.
És l'hora del teu professor.
Si ell sap què està passant, també m'agradaria saber-ho.
Aquesta nit crec que parlarà de l'essència del temps.
Però, parli del que parli,
sempre es tracta de tot.
Bona nit, nens.
M'agradaria començar la transmissió d'aquesta nit amb algunes paraules
que, sigueu on sigueu, podeu trobar oportunes.
Les va escriure fa molt de temps un poeta grec anomenat Sòfocles,
però crec que les paraules proven que res canvia en realitat,
no importa el temps que passi.
Això és el que va escriure:
"El tirà és fill de l'orgull
que beu de la seva repugnant copa d'imprudència i vanitat
fins que des de la seva alta cresta
cau de cap a la pols de l'esperança."
Sé que ara mateix som en una època fosca, nens,
però confieu sempre en que la llum preval.
Parlant de llum, m'agradaria parlar-vos...
Werner!
T'enxampa la Gestapo i encara escoltes això?
Durant una hora del dia, vull escoltar la bondat i la raó.
- Ai! - Hauria de tallar-te-les!
Quin mal.
Menys que una bala al cap o una corda al voltant del coll.
Werner, ets tot el que tinc.
Ets tota la meva família, no et puc perdre.
- Ho sento per les orelles. - Ets molt forta.
Molt forta.
He agafat xocolata.
- Què ha dit el professor... - Werner!
Els soldats són aquí.
Volen parlar amb tu.
Werner, no se t'estan enduent.
Has estat elegit perquè ets molt intel·ligent.
Diran que ets massa petit.
Que vas venir del no-res.
Que no has de tenir somnis.
Però crec en tu. Sé que faràs grans coses.
Gràcies.
Seràs el mateix de sempre, Werner Pfennig.
Tot i que de vegades ets un llauna,
- no has de canviar. - Em tornes a fer mal.
No deixis que t'impressionin. No deixis que et convencin.
No canviïs l'interior de la teva ànima, d'acord?
Com una de les teves ximples estacions de ràdio.
Mantingues la mateixa freqüència.
T'ho prometo.
Sí.
T'ho prometo.
Jutta.
- Jutta. - T'ho prometo.
Enhorabona.
Reparar la ràdio ha estat la meva prova i l'has passat amb escreix.
On em porta?
A un lloc on convertiran el nen en un home
i l'home en un soldat.
Heil Hitler.
Vinga, Marie. Som-hi.
Gira a la dreta, Marie. Així mateix.
Ara deixa anar l'embragatge.
- L'embragatge? - Sí!
Aixeca el peu esquerre. Així.
Sí! Molt bé! Aparta't!
Ara robem cotxes?
No és un cotxe, és un Citroën.
No l'estem robant, l'estem alliberant per França.
INSTITUT POLÍTIC NACIONAL D'EDUCACIÓ
Mira, Werner Pfenning,
les cases a on et porto cada cop són més grans.
L'Institut Polític Nacional d'Educació.
L'escola més elitista d'Alemanya,
creada per a les ments més brillants i els cossos més forts.
Aquí només sobreviuen els sobrehumans.
Llegeixes Nietzsche, Werner?
No, no llegeixo.
Jo només escolto.
"El que no ens mata ens fa més forts."
Heil Hitler.
Qui ets?
El tinent coronel Seidler.
Tinc un candidat per al departament d'Essen.
Em van dir que vingués aquí.
Què és ell?
És un bruixot.
En Werner Pfennig.
Té una habilitat molt particular amb les ràdios.
Bé.
No he preguntat per la seva habilitat, oi?
He preguntat específicament què és ell.
És un noi.
Quan algú et pregunta què ets,
et pregunta de quina raça ets.
El que ets és la teva raça.
Així que, si us plau, què és?
És ari alemany.
Però segons el document de sol·licitud que vas enviar,
en Werner Pfennig ve de l'orfenat.
Per tant, és orfe.
Qui era el teu pare, Werner Pfennig?
No sé qui era el meu pare.
Senyor.
I la teva mare?
Morta, senyor.
Morta i què?
Morta, senyor.
Heil Hitler.
Vull dir, la teva mare era ària alemanya?
Sí, senyor.
Però el teu pare que anava i venia podria haver estat qualsevol cosa.
Treu-te la roba.
Si un noi no té documents que aclareixin la seva ascendència,
abans que pugui entrar al santuari interior d'aquesta institució,
ha de ser examinat a fons
per estar segurs de la seva composició genètica racial.
He dit que et treguis la puta roba!
Prendré mides de cada part del seu cos.
Grossor de llavis, angle de projecció del nas,
densitat òssia, color d'ulls, color de pell,
distància entre temples, circumferència del cap.
I només si, després de completar el meu examen,
no hi ha dubtes sobre si té sang jueva...
Treu-ho tot.
...l’acceptaran.
Herr Siedler, gràcies per pensar en nosaltres.
Ara, si us plau, torna a Essen.
En Werner Pfennig és a les nostres mans ara.
Heil Hitler.
Bones notícies, Werner Pfennig!
No ets un jueu,
per això se't pot permetre viure
i unir-te a aquesta institució.
Però sàpigues,
el noi que ets ara aviat serà mort,
reemplaçat per alguna cosa més que humana.
Atenció!
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Nou noi en proves.
El teu uniforme de combat.
L'uniforme de gimnàstica.
Tirants creuats a l'esquena, paral·lels al davant, mànigues fins al colze,
portaràs un ganivet i una beina al costat dret del cinturó.
Ni llibres, ni cigarretes. Ni objectes personals.
Aquest és el teu caseller.
Només hi ha d'haver uniformes, botes, ganivet i betum.
Quan s'apaguen els llums no es parla. El correu a casa, els dimecres.
Eliminarem la teva debilitat, covardia i vacil·lació.
Et convertiràs en una ràfega de bales.
Renunciaràs a les comoditats i viuràs només pel deure.
Menjaràs pàtria i respiraràs nació.
Ho entens?
Sí, senyor. Ho entenc.
Bé.
Doneu-li la benvinguda tradicional.
Corre.
Estimada germana, Jutta,
aquest és un lloc molt interessant.
Hi ha molts boscos i camps oberts i l'aire és molt net.
Els altres nois estan bé, si bé la majoria són més grans que jo.
Encara no he tocat ni una ràdio,
però ja arribarà el dia.
Digues a Frau Elena que no es preocupi per mi,
ja que estic bé
i gaudint de l'aire lliure.
Espero que estigueu tots bé.
T'estimo i et trobo a faltar molt.
Afectuosament i Heil Hitler,
Werner.
Ja n'hi ha prou! Prou!
Deus ser el nou noi de la ràdio.
Vinga. Aixeca't, noi.
Sigueu amables amb aquest.
El Reich té grans esperances posades en ell.
Vinga.
O mors com un lleó,
o et converteixes en un poca cosa.
Aixeca't. Vinga.
SAINT-MALO QUATRE ANYS DESPRÉS
Recorda, Pfennig,
si fracasses a propòsit, la teva vida no serà l'única que està en joc.
Sé que tens una germana.
La Jutta.
Si no trobes la ubicació de l'ona curta 13,10,
la teva germana també morirà.
I d'una manera terrible.
Papà, avui he recordat el nostre viatge...
Va!
...a Saint-Malo.
El cotxe robat,
que vam dormir als graners i les bardisses i vam robar ous pel camí.
Recordo que vam arribar al poble, just quan s'acabava la benzina...
La transmissió és a mig quilòmetre a l'oest.
Gira a la dreta aquí.
I que estava tan nerviosa quan vam arribar aquí per primera vegada,
sense saber quin seria el nostre destí ni amb qui ens trobaríem.
Però només vam trobar amor i alegria.
Ara, tot això sembla molt llunyà.
Papà,
prego perquè el senyal d'aquesta ràdio t'arribi allà on siguis,
perquè mai renunciaré a l'esperança.
Mai.
Amb tot el meu amor.
Fora.
Anem a conèixer la teva amiga.
Siguis qui siguis, perdona'm si us plau.
Subtítols: Sabina Pujol