Fem, fire...
...tre, to, en...
Heldigvis for dig kan jeg ikke skyde dig.
Jeg har brug for dig. Men du undslipper mig ikke.
Tidevandet stiger,
og kun jeg kan få dig i sikkerhed,
for kun jeg har lyset.
Jeg har prøvet med ømhed. Nu prøver jeg med fornuft.
Dit liv er i mine hænder. Ganske som mit liv er i dine.
Jeg leder efter Flammehavet.
Hvordan kender du til Flammehavet?
Din far fortalte mig om den.
Har du talt med min far?
Sig, hvor den er.
Sig, han er i live.
Jeg ved, at han er i live.
Jeg hører hans stemme.
Lyt til min stemme. Lyt til mig.
Hold dig tæt på mig. Her er overfyldt.
PARIS - 14. JUNI 1940 FIRE ÅR TIDLIGERE
Jeg ved, det er din fødselsdag, men jeg må ordne noget.
- Du sagde, vi skulle på ferie. - Det skal vi.
Hvorfor har vi så travlt?
Fordi tyskerne desværre har valgt at invadere Paris på din fødselsdag.
Undskyld mig.
Hvad vil tyskerne gøre ved Frankrig?
En mands forfængelighed fører dem til at plyndre hele byer og tage alt af værdi.
Hjælper du mig med at finde nøglen til dinosaursamlingen?
Du er meget hurtigere end mig.
Kom, vi må redde, hvad vi kan, og så redde os selv.
Der er en kasse til højre.
- Daniel! Stadig aktuelt? - Ja, det haster.
Jeg er hurtigt tilbage.
Undskyld, jeg tog dig med, men blev du hjemme,
kunne jeg ikke garantere, jeg kom tilbage.
De lukker gaderne og indfører udgangsforbud.
Når nazisterne kommer til museet, vil de først lede efter dem her.
- Tager vi stenene med? - Nej. Hold fast.
Jeg giver dem til nogle mennesker, som bringer dem ud af Paris.
Hvad sker der, hvis de bliver fanget?
En sidste ting.
Når vi sidder i toget, spiser vi fødselsdagskage.
Vi tager sydpå ned til en ven.
Hvilken ven?
En ven, der trofast vil passe på dyrebare ting.
Som dig, Marie.
Værsgo, fold den side over.
Sådan.
Dinosaurerne venter.
Giv mig din hånd. Vi er gået.
Sørg for at sige, det haster.
Daniel, du er tilbage.
Tyskerne er ved indgangen.
Vi sagde, at vi havde lukket, men de er ved at slå døren ind.
Luk dem ind. Lav kaffe til dem.
Giv dem cigaretter. Forsink dem fem minutter.
Giv ham nøglen, så han kan låse alle døre bag os.
Foregiv, at du ikke kan finde nøglen.
Det kan være svært for folk.
Hun passer godt på mig.
- Hvor tager I hen? - Bare rolig, vi klarer os.
Pas på dig selv.
Hr. Daly, åbn døren og luk dem ind.
- Jeg kommer straks. - Sig, hvad der sker.
Jeg bruger min billige regnfrakke
til at skjule diamanter og juveler, der er mere værd end halvdelen af Paris,
og sender dem til Geneve i hovedet på en Tyrannosaurus rex,
der var et af de grusomste monstre på Jordens overflade
indtil Det Tredje Riges komme.
Hold dig til mig. Der er en søjle til højre.
Pas på.
Tyskerne er tæt på. Herover. Stop.
Giv mig din taske. Du sidder på kufferten.
Tag et skridt op.
Sådan.
Jeg løber. Du må stole på mig.
- Jeg stoler på dig. - Sådan. Afgang.
Jeg kan garantere dig én ting.
Det er fødselsdagen, du aldrig glemmer.
Hvad skete der så?
En lastbil ventede på smykkerne.
Jeg ved ikke, om den, du leder efter, var blandt dem.
Det gør jeg.
Hold op med at lyve.
Jeg ved, den ikke var med de andre.
Din far beholdt den. Han gav den til dig. Hvor er den?
Hvor er min far?
Der er noget, du bør vide.
Din far er skyld i, du blev blind.
Flammehavet er velsignet, men også forbandet.
Ejerens kære rammes af skrækkelige lidelser.
Dit mørke var en gave fra din elskede far.
BASERET PÅ ROMANEN AF ANTHONY DOERR
ALT DET LYS VI IKKE SER
Korporal Pfennig.
Bombningen bliver omhyggeligt styret og målrettet.
Jeg kom for at se, om du har opfanget transmissioner,
der kan guide bomberne,
men i stedet ser jeg, at du er optaget af...
...husligt arbejde.
Jeg er nysgerrig. Hvor er Schmidt?
Strømmen gik, der røg en sikring. Han gik ud for at lede efter en ekstra.
Jeg er bange for, at han blev fanget af en eksplosion.
Så bange, at du ville vaske gulvet.
Hvis sikringen røg, hvorfor er lyset så tændt?
Og hvorfor virker radioen?
Jeg fandt en ekstra sikring i kælderen.
Der var stadig blod dernede. Jeg fik noget på støvlerne.
Jeg besluttede at vaske det af.
Se.
Nogen transmitterer.
Lad os se, hvad de siger.
"Det er som i gamle dage
på mit kontor i den botaniske have i Paris,
men...
Jeg vil gerne vide, hvad du mener med Godt Nytår."
En pige.
En pige transmitterer.
Koden dirigerer bomberne.
Men det vidste du allerede, ikke, Pfennig?
Og da Schmidt fandt ud af det, slog du ham ihjel.
Hvorfor?
Pistol.
- Du er en spion. - Nej.
Så forklar dig.
Jeg gjorde det for at beskytte et minde.
Et håb.
Det eneste, som das Reich ikke kan ødelægge.
Jeg kan henrette dig på stedet.
Men...
...du er den eneste radiooperatør tilbage i Saint-Malo.
Så du og jeg
vil finde stedet, hvorfra personen transmitterer.
Så får du en pistol i hånden, og du dræber selv pigen.
Er du med?
Javel, jeg forstår.
Udsendelsen stoppede.
Vi har hele dagen.
Bombeflyene er væk.
Vi finder hende næste gang.
Jeg anbragte Schmidt hos dig, for jeg har hele tiden været mistroisk over for dig.
I går ringede jeg til lederen af instituttet, hvor du gik.
Han sagde, du blev valgt til arbejdet, fordi du var et geni,
en af de bedste drenge i Tyskland.
Saml dit udstyr sammen.
Fart på.
Hvordan er det gået så galt?
VIKTORIASTRASSE BØRNEHJEM ESSEN, TYSKLAND - 14. JUNI 1940
Fortsæt jeres lektier, børn.
Det er nok radiopolitiet,
der ved, du lytter til illegale udsendelser.
Du aner ikke, hvad du taler om.
Heil Hitler.
Børn.
Heil Hitler.
Hvad skyldes Deres besøg, kommandør?
Hvor mange børn har lyttet til radioen i dag?
Hvis I har lyttet til national radio,
har I hørt den strålende nyhed.
I dag trængte tyske tropper ind i Paris.
Franskmændene overgav sig uden kamp.
Frankrig er et meget dekadent land.
Resten af Frankrig følger snart efter.
Det kom ind med optændingsbrændet.
Ja.
Har nogen af børnene lyttet til andet
end national radio i dag?
Du skulle til at række hånden i vejret.
Han ville forklare, at siden Brandenburg-antennen blev rejst,
kan vi kun modtage nationale signaler.
Heil Hitler.
Sådan lyder teorien,
men kloge hoveder finder altid smuthuller.
De finder måder at lytte til udenlandske udsendelser.
Kloge hoveder som dig, knægt.
- Du er Werner Pfennig? - Ja.
Ja, det er du.
Det er du, og du er grunden til, at jeg er her.
Jeg har hørt rygter om dig.
Man siger, at du er et geni.
Man siger, at du er halvt dreng, halvt radiosender,
at du har ledninger i hovedet, der kan opfange signaler fra New York.
Jeg har ikke lyttet til udenlandsk radio i ugevis.
Heil Hitler.
- I månedsvis faktisk... - Ti stille.
Jeg er her ikke på grund af udenlandske udsendelser.
Nej.
Jeg...
Jeg er her bare, fordi jeg har en ven, hvis radio er gået i stykker,
og jeg vil have, at du reparerer den, Werner Pfennig.
Og på et øjeblik har et liv ændret sig.
Skal vi?
Det smukkeste hus i Essen.
Beslaglagt fra en jøde, som efterlod fingerneglene i porten,
da hun modvilligt ville forlade det.
Min gave fra selveste der Führer.
Skat, sluk for musikken, og vis drengen det ødelagte apparat.
Jeg vil have min radio tilbage.
Pfennig, reparer den.
Jeg får brug for værktøj.
Før vi hentede dig, tog vi forbi din skole,
åbnede dit skab
og fandt værktøj til at fremstille illegale radioer.
Vi fandt en, der var indstillet på kortbølgefrekvens 13,10,
en forbudt radio fra Frankrig et sted.
Du har lyttet til en gammel professor,
der laver udsendelser til børn om videnskab, lys, fantasi og sådan noget.
Ja.
Han taler kun om sandhed og smukke ting.
- Heil Hitler. - Heil Hitler.
Sandhed og smukke ting er forbudt, Werner Pfennig.
Du har lyttet til forbudte ord, så dit sind er i sig selv forbudt.
Så...
...vi ved, hvad du har lavet,
og du ved, at straffen er døden.
Så her er mit forslag...
Du reparerer min kones radio...
...eller du dør.
Kom nu.
Tilslutningen er ødelagt. Jeg må lodde den sammen.
Du kan ikke lodde sammen her.
Reparer den eller dø.
I dag kl. 13 GMT-tid trængte tyske tropper, tanks og andre køretøjer...
Radioen er repareret. Heil Hitler.
Fint, Pfennig.
Skift kanalen, før alle vores tanker forgiftes.
Javel. Naturligvis.
GARE SAINT-LAZARE STATION PARIS - 14. JUNI 1940
Til højre.
Kom nu, tjept. Nu er vi oppe.
Pas på. Hold fast i mig. Hold dig i nærheden.
Det sidste tog fra Paris er allerede kørt.
I spilder jeres tid. Gå tilbage!
I må gå hjem. I må forlade stationen.
Forlad stationen.
Det sidste tog er allerede kørt.
I må forlade stationen nu.
Vi må gå.
- Gå? - Kom nu. Ja.
Vi har intet valg. Kom.
Undskyld mig. Marie, hold dig til mig.
Fortsæt.
Skat, lad mig tage din kuffert.
Den er tung.
Er det din radio?
Vores destination har måske ingen.
Jeg vil kende professorens syn på begivenhederne.
Marie. Beklager, men vi kan ikke tage den med.
Kan du forklare, hvorfor en hel by flygter uden mål?
Kan du forklare, hvorfor jøderne er de hurtigste?
Kan du forklare, hvorfor et land vil eje et andet?
Jeg kan ikke forklare noget af det.
I radioen siger de, nazisterne hader alle, der er anderledes,
og de hader alle, der fortæller sandheden.
- Marie... - Hør på mig.
Jeg ved, at jeg er anderledes.
Jeg ved, du har forsøgt at beskytte mig.
Du taler sandheden.
Ja. Og jeg tier for at beskytte dig.
Det eneste, der er anderledes ved dig,
er, at du bærer rundt på en tung bagage, fordi du vil høre sandheden.
Det er en af mange enestående ting ved dig.
I livet må man aldrig skjule, hvem man er.
Men i krig kan man overleve, hvis man holder sig skjult.
Jeg bærer din kuffert.
Professoren taler kun til unge mennesker.
Vi må forstå galskaben i denne verden.
- Jeg bærer mine egen byrde. - Nej.
Du bærer ikke din byrde alene.
Kom.
Jeg er her.
Jeg valgte dette særlige hotel, fordi betjeningen er ekstraordinær.
Far, jeg kan høre levende høns.
Ja, kun de friskeste fødevarer.
Og tjenerne, servitricerne, butlerne
og stuepigerne er så diskrete, at du ikke engang vil bemærke dem.
Jeg kan fornemme en kold brise.
Så vi er på terrassen?
Ja. Og udsigten over valmuemarkerne er betagende.
Der er forhåbentlig ikke noget så borgerligt som borde og stole.
Nej, temaet er japansk. Vi spiser på knæene,
og den stjernebesatte Michelin-kok er berømt for sine salami-sandwicher.
- Værsgo. - Tak.
Vil du bede en af butlerne om et sjal?
- Ja. - Det er lidt koldt.
Tak. Og...
...sig måske til kokken,
at en halv af hans berømte sandwicher er nok.
- Hvorfor? Er du ikke sulten? - Nej...
Vi bør spare på maden, far.
Du ved ikke, hvor vi er på vej hen,
vi ved ikke, hvor længe det vil tage.
Jeg ved, hvor vi skal hen.
Vi tager til Saint-Malo.
Ved havet?
Ja, ved havet. Spis.
Hvem kender du i Saint-Malo?
Vi har familie der.
Hvordan kommer vi dertil?
Jeg mener...
Der er ingen tog.
Ingen giver os et lift, for venlighed findes ikke,
og alle mennesker i verden er blevet onde på samme tidspunkt.
Ikke alle mennesker.
Klokken er næsten ti.
Det er tid til din professor.
Ved han, hvad der sker, vil jeg også gerne vide det.
I aften taler han vist om tidens karakter.
Men hvad end han taler om, er det altid om alting.
Godaften, børn.
Jeg vil gerne begynde aftenens udsendelse med nogle ord,
som I kan finde rettidige, hvor end I er.
De blev skrevet for længe siden af en græsk digter ved navn Sofokles,
men jeg vil mene, at ordene beviser, at ting egentlig ikke ændrer sig,
uanset hvor lang tid der går.
Her kommer, hvad han skrev:
"Tyrannen er som et stolt barn,
der drikker fra sit kvalmende bæger med hæmningsløshed og forfængelighed,
indtil han fra sin succes' tinder
styrtdykker hovedkuls ned i håbets støv."
Jeg ved, at tiderne er mørke, børn,
men stol på, at lyset altid sejrer.
Apropos lys vil jeg tale med jer om...
Werner!
Du blev slæbt væk af Gestapo, og du lytter stadig?
I en time om dagen vil jeg lytte til venlighed og fornuft.
- Av! - Jeg bør skære dem af.
Det gør ondt.
En kugle i hovedet eller et reb om halsen er værre.
Werner, jeg har kun dig.
Du er hele min familie. Jeg kan ikke miste dig.
- Undskyld ørerne. - Du er virkelig stærk.
Meget stærk.
Jeg fandt noget chokolade.
- Hvad sagde professoren... - Werner!
Her er soldater.
De vil tale med dig.
Werner, du bliver ikke kørt bort.
Du er blevet valgt, fordi du er så klog.
De siger, at du er for ung.
At du er kommet fra ingenting.
Og ikke bør drømme stort.
Men jeg tror på dig. Jeg ved, du vil udrette store ting.
Tak.
Du må ikke ændre dig, Werner Pfennig.
Skønt du ofte er irriterende,
- må du ikke ændre dig... - Det gør ondt igen.
Lad dem ikke imponere dig.
Lad dem ikke overbevise dig.
Du må ikke ændre din sjæl.
Som dine dumme radiostationer.
Brug den samme frekvens.
Det lover jeg.
Ja.
Det lover jeg.
Jutta... Jutta...
- Jeg lover det. - Jutta.
Tillykke.
Reparationen af radioen var en test. Du bestod med ug og kryds og slange.
Hvor kører du mig hen?
Til et sted, hvor de gør drenge til mænd
og mænd til soldater.
Heil Hitler.
Sådan, Marie.
Drej til højre. Sådan.
Godt. Slip koblingen.
- Hvad er det? - Koblingen!
Løft din venstre fod. Sådan.
Ryk over!
Stjæler vi biler nu?
Det er ikke en bil, men en Citroën.
Vi stjæler den ikke, vi slipper den fri i Frankrig.
NATIONALINSTITUTTET
Se, jeg bringer dig hver gang til et større hus.
Nationalinstituttet.
Den største eliteskole i Tyskland,
der er bygget til de bedste hjerner og stærkeste kroppe.
Kun supermennesket overlever her.
Har du læst Friedrich Nietzsche, Werner?
Nej, jeg læser ikke.
Jeg lytter kun.
"Det, der ikke slår os ihjel, gør os stærkere."
Heil Hitler.
Hvem er du?
Oberstløjtnant Siedler.
Jeg har en kandidat fra Essen-afdelingen.
Jeg fik besked på at komme her.
Hvad er han?
Han er troldmand.
Det er Werner Pfennig.
Han har et særligt talent for radioer.
Ja, men...
Jeg spurgte ikke om talent.
Jeg spurgte om, hvad han er.
Han er en dreng.
Når nogen spørger om, hvad man er,
spørger de om racen.
Du er din race.
Så hvad er han?
Han er tysk arier.
Men ifølge ansøgningen, du indgav,
blev Werner Pfennig fundet på et børnehjem.
Så han er forældreløs.
Hvem var din far?
Jeg ved ikke, hvem min far var.
Hr.
Din mor?
Død, hr.
Død hvad?
Død, hr... Heil Hitler.
Jeg mener, var din mor tysk arier?
Ja, hr.
Men din forfløjne far kan have været hvad som helst.
Tag tøjet af.
Har en dreng ikke uddybende papirer om sin herkomst,
må han, før han får adgang til denne institutions allerhelligste,
undersøges grundigt,
så vi kan være sikre på den genetiske raceopbygning.
Jeg sagde, du skulle tage tøjet af!
Jeg vil måle hver del af hans krop.
Læbernes tykkelse, næsens vinkel,
knogletæthed, øjenfarve, hudfarve,
afstand mellem tindinger, hovedets omkreds.
Og kun hvis der efter min undersøgelse
ikke er spor efter jødisk blod...
Tag alt af.
...bliver han optaget.
Herr Siedler, tak, fordi du tænkte på os.
Vær nu sød at tage tilbage til Essen.
Werner Pfennig er i vores hænder nu.
Heil Hitler.
Gode nyheder, Werner Pfennig!
Du er ikke jøde,
så du får lov til at leve og...
...og kan blive optaget på denne institution.
Men du må vide,
at drengen, du er nu, snart vil være død
og bliver erstattet af noget overmenneskeligt.
Hør efter!
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Ny dreng skal testes.
Det er din feltuniform.
Det er din sportsuniform.
Seler krydset bagpå og parallelle foran,
ærmer smøget op.
Du bærer en kniv og en skede på højre side af bæltet.
Ingen bøger, cigaretter eller personlige ejendele.
Det er dit skab.
Der vil kun være uniformer, støvler, kniv og skosværte i dit skab.
Ingen snak efter lyset er slukket. Breve hjem afsendes onsdag.
Vi fjerner din svaghed, fejhed og tøven.
Du bliver et vandfald, en byge af kugler.
Du forsager tryghed og lever af pligt alene.
Du lever og ånder for landet.
Forstår du?
Ja, hr., jeg forstår.
Godt.
Giv ham den traditionelle velkomst.
Løb.
Min kæreste søster Jutta.
Det er et meget interessant sted.
Der er en masse skov og åbne vidder, og luften er meget ren.
De andre drenge virker okay, men de fleste er større end mig.
Jeg har endnu ikke arbejdet på en radio,
men det kommer nok.
Sig til Frau Elena, hun ikke må bekymre sig.
Jeg har det fint
og nyder den friske luft.
Jeg håber, I alle har det godt.
Jeg elsker og savner dig meget.
Mange hilsner og Heil Hitler,
Werner.
Så er det godt!
Du må være den nye radiodreng.
Rejs dig.
Vær blid ved ham her.
Das Reich har store forhåbninger til ham.
Kom.
Man dør enten som en løve,
eller man vælter som spildt mælk.
Rejs dig. Kom.
ST. MALO FIRE ÅR SENERE
Husk, Pfennig...
...i fald du påtænker bevidst at fejle,
er der ikke blot dit liv på spil.
Jeg forstår, at du har en søster...
Jutta.
Finder du ikke kortbølgefrekvens 13,10,
dør din søster også.
Og hun får en slem død.
Far, i dag har jeg tænkt på vores rejse...
Kør!
...til Saint-Malo
og den stjålne bil,
hvordan vi sov i laden, de levende hegn og de stjålne æg på vejen.
Jeg kan huske, vi ankom til byen, som benzinen slap op...
Hun transmitterer fra en halv kilometer mod vest.
Drej her.
Og jeg kan huske, at jeg var nervøs, da vi nåede frem,
fordi jeg ikke kendte vores skæbne, eller hvem vi ville møde.
Men vi blev mødt med kærlighed og glæde.
Alt det synes så fjernt nu.
Far...
Jeg beder til, at signalet fra denne radio når dig, hvor end du er,
for jeg opgiver aldrig håbet.
Aldrig nogensinde.
Med kærlig hilsen.
Stig ud.
Nu skal du møde din ven.
Hvem end du er, så tilgiv mig.
Tekster af: Maria Kastberg