Pet, četiri,
tri, dva, jedan...
Srećom po tebe, ne mogu te ubiti.
Trebam te. Ali, Marie, od mene ne možeš pobjeći.
Plima dolazi
i samo te ja mogu odvesti na sigurno
jer samo ja imam svjetlo.
Pokušao sam nježno. Dopusti da pokušam razumom.
Tvoj je život u mojim rukama. Kao što je i moj u tvojim.
Tražim Vatreno more.
Otkud ti znaš za Vatreno more?
Tvoj mi je otac rekao.
Razgovarao si s mojim ocem?
Reci mi gdje je.
Reci mi da je živ.
Znam da je živ.
Čujem njegov glas.
Slušaj moj glas. Slušaj me.
Drži se mene. Gužva je. Žao mi je, Marie.
PARIZ - 14. LIPNJA 1940. ČETIRI GODINE PRIJE
Znam da ti je rođendan, ali moram učiniti još nešto. Pazi.
- Rekao si da idemo na odmor. - I idemo.
Zašto se onda ovako žurimo?
Jer su Nijemci nažalost odabrali tvoj rođendan da okupiraju Pariz.
Ispričavam se.
Što Nijemci imaju s Francuskom?
Zbog taštine jednog čovjeka pljačkaju gradove i otimaju sve što vrijedi.
Možeš li mi pomoći da nađem ključ galerije dinosaura?
Mnogo si brža od mene.
Dođi, Marie, moramo spasiti što možemo pa onda spasiti sebe.
Zdesna ti je kutija.
- Daniele! Još želiš ovo? - Da, hitno.
Vratit ću se čim prije.
Oprosti što sam te poveo, ali da sam te ostavio,
ne znam bih li se uspio vratiti.
Zatvorit će ulice i zabraniti kretanje.
Kad nacisti dođu u muzej, prvo će potražiti ovo.
- Hoćemo li ponijeti ove dragulje? - Ne. Uhvati se.
Dat ću ih ljudima kojima vjerujem da ih iznesu iz Pariza.
Što će biti ako ih uhvate?
Još nešto.
Kad se ukrcamo na vlak, imam tortu da proslavimo tvoj rođendan.
Idemo prijatelju na jug.
Kojem prijatelju?
Prijatelju kojemu mogu povjeriti dragocjene stvari.
Poput tebe.
Presavij tu stranu.
Tako.
Dinosauri čekaju.
Daj mi ruku pa idemo.
Moraš im reći da je hitno.
Hvala Bogu da si se vratio.
Nijemci su na glavnom ulazu.
Rekli smo im da ne radimo, ali mislim da će provaliti.
Pusti ih. Skuhaj im kavu.
Daj im cigarete. Zadrži ih na pet minuta.
Daj mu ključ da može zaključati sva vrata.
Pretvaraj se da ne možeš naći ključ.
Ljudima koji rabe samo oči to je teško.
Vidiš, dobro se brine za mene.
- Kamo ćete? - Ne brini se, bit ćemo dobro.
Čuvaj se.
Pustite ih unutra, g. Daly.
- Odmah dolazim. - Reci mi što se događa.
U svoj jeftini ogrtač
umotao sam dijamante i dragulje vrjednije od pola Pariza
i šaljem ih u Ženevu u glavi Tyrannosaurusa rexa,
jednog od najstrašnijih čudovišta koje je hodalo Zemljom
prije pojave Trećeg Reicha.
Drži se mene, zdesna ti je stup.
Oprezno. Dođi.
Nijemci su već blizu. Dođi. Ovuda. Stani.
Daj mi torbu. Sjedit ćeš na kovčegu.
Popni se. Ovamo.
Tako.
Potrčat ću. Moraš mi vjerovati.
- Vjerujem ti. - Idemo. Krećemo.
Marie, obećavam ti nešto.
Ovaj rođendan nećeš zaboraviti.
Što se onda dogodilo?
Dragulje je čekao kamion.
Ne znam je li dragulj koji tražiš bio unutra.
Ja znam.
Prestani mi lagati!
Znam da nije bio s ostalima.
Tvoj ga je otac zadržao za sebe. Dao ga je tebi. Gdje je?
Gdje je moj otac?
Marie, nešto moraš znati.
Tvoj je otac kriv za tvoju sljepoću.
Vatreno je more blagoslovljeno, ali i ukleto.
Vlasnikove bližnje pogađaju strašne nesreće.
Tamu u kojoj živiš darovao ti je tvoj dragi tatica.
PREMA ROMANU ANTHONYJA DOERRA
SVJETLO KOJE NE VIDIMO
Skupniče Pfennig.
Bombardiranje je opet precizno navođeno.
Došao sam provjeriti jesi li presreo kakve signale
koji bi mogli navoditi bombe,
a ti se umjesto time baviš
čišćenjem!
Znatiželjan sam. Gdje je Schmidt?
Nestalo je struje, pregorio je osigurač. Otišao je potražiti novi.
Bojim se da ga je možda zahvatila eksplozija.
Toliko se bojiš da si odlučio oprati pod.
Kako to da svjetla rade bez osigurača?
I radio je uključen?
Našao sam osigurač u podrumu.
Dolje je bilo još krvi. Zaprljao sam čizme.
Odlučio sam to očistiti.
Pogledaj.
Netko emitira.
Poslušajmo što kažu.
„Kao nekad davno
u mom uredu u Botaničkom vrtu u Parizu,
samo...
Zanima me na što mislite kad kažete ‘Sretna Nova godina’.”
Djevojka.
Djevojka emitira.
Šifra navodi bombe.
Ali ti si to već znao, zar ne, Pfennig?
A kad je Schmidt saznao, ubio si ga.
Zašto?
Pištolj.
- Ti si špijun. - Nisam.
Onda objasni!
Učinio sam to da zaštitim uspomenu.
Mjesto nade.
Jedino mjesto koje Reich nije mogao uništiti.
Mogao bih te pogubiti na mjestu, Pfennig.
Ali
sad si jedini radiooperater u Saint-Malou.
Zato ćemo sad nas dvojica
pronaći lokaciju osobe koja emitira.
Onda ću ti dati pištolj i svojom ćeš rukom ubiti tu djevojku.
Je li to jasno?
Da, gospodine.
Više ne emitira.
Imamo čitav dan.
Bombarderi su otišli.
Uhvatit ćemo je kad se aktivira.
Postavio sam Schmidta uz tebe jer si mi od početka bio sumnjiv.
Sinoć sam nazvao zapovjednika instituta gdje si se obučavao.
Rekao je da si odabran za ovo jer si genijalac,
jedan od najboljih dečki u Njemačkoj.
Skupi svoju opremu.
Kreni.
Kako je došlo do ovoga?
SIROTIŠTE VIKTORIASTRASSE ESSEN, NJEMAČKA - 14. LIPNJA 1940.
Nastavite s radom, djeco.
To je vjerojatno radijska policija,
dolaze po tebe zbog slušanja ilegalnih postaja.
Ne znaš o čemu govoriš.
Heil Hitler.
Djeco.
Heil Hitler!
Čemu dugujemo vaš posjet?
Djeco, koliko je vas danas slušalo radio?
Ako ste slušali državne postaje,
čuli ste veličanstvene vijesti.
Njemačke su snage ušle u Pariz.
Francuzi su predali grad bez borbe.
Francuzi su vrlo dekadentan narod.
Ostatak Francuske uskoro slijedi.
To smo dobili za potpalu.
Da.
Je li itko od vas danas slušao išta drugo
osim državne postaje?
Ti. Htio si podići ruku.
Htio je objasniti da od postavljanja antene u Brandenburgu
možemo primati samo državni signal, gospodine.
Heil Hitler.
Da, u teoriji,
ali domišljati ljudi zaobiđu prepreke.
Nađu način da slušaju inozemne postaje.
Ljudi poput tebe, dečko.
- Ti si Werner Pfennig? - Da, jesam.
Da, jesi.
Zapravo, zbog tebe sam došao.
Čuo sam za tebe.
Kažu da si genijalac.
Kažu da si napola dječak, napola radiopredajnik,
i da u glavi imaš kablove koji mogu primati signale iz New Yorka.
Već tjednima nisam slušao inozemne postaje.
Heil Hitler.
- Mjesecima, zapravo... - Tiho.
Nisam došao zbog inozemnih postaja.
Ne.
Ja...
Došao sam jer se mojoj prijateljici pokvario radio
i želim da ga dođeš popraviti, Wernere Pfennig.
I život se promijenio u trenutku.
Hoćemo li?
Najljepša kuća u Essenu.
Oduzeta Židovki koja je ostavila nokte u kapiji.
Toliko je žarko željela ostati.
Darovao mi ju je Führer osobno.
Dušo, isključi glazbu i pokaži dečku pokvareni uređaj.
Želim svoj radio.
Pfennig, popravi ga.
Trebat će mi alat, gospodine.
Na putu do sirotišta posjetili smo školu,
otvorili tvoj ormarić
i pronašli alat kojim si izrađivao ilegalne radije.
Jedan je bio namješten na Kratkovalni 13,10,
zabranjenu postaju lociranu negdje u Francuskoj.
Slušao si starog profesora
koji djeci emitira program o znanosti, svjetlosti, mašti i sličnim stvarima.
Da.
On govori samo o istini i predivnim stvarima.
- Heil Hitler. - Heil Hitler.
Istina i predivne stvari su zabranjene, Wernere Pfennig.
Uši su ti upile zabranjene stvari, pa je i tvoj um zabranjen.
A sada,
znamo što si radio,
a ti znaš da se to kažnjava smrću.
Evo što predlažem.
Popravi mojoj ženi radio...
ili ćeš umrijeti.
Hajde.
Spoj je popustio. Moram ga zalemiti.
Ovdje nema lemilice.
Popravi ga ili umri.
Danas u 13 h njemačke trupe, tenkovi i druga vozila...
Radio je popravljen, gospodine. Heil Hitler.
Bravo, Pfennig.
Promijeni jebenu postaju prije nego što nas zatruje.
Da, gospodine. Naravno.
ŽELJEZNIČKA POSTAJA GARE SAINT-LAZARE PARIZ - 14. LIPNJA 1940.
Tebi zdesna.
Hajde, brzo. Dolazimo do perona. Gore.
Oprezno. Primi se za mene. Čekaj, Marie. Ne udaljavaj se.
Posljednji je vlak iz Pariza otišao!
Gubite vrijeme! Odmaknite se!
Odmaknite se! Morate otići. Morate napustiti postaju.
Napustite postaju!
Posljednji je vlak otišao!
Morate odmah napustiti postaju.
Moramo pješice.
- Pješice? - Hajde. Da.
Nemamo izbora. Dođi.
Ispričavam se. Dođi, Marie, drži se mene.
Čekaj.
Marie, daj mi svoju torbu.
Tako je teška.
Nosiš svoj radio?
Možda ga ondje neće imati.
Želim znati što profesor misli o svemu ovome.
Žao mi je, ne možemo ga ponijeti.
Možeš li mi objasniti zašto svi bježe iz grada iako nemaju kamo pobjeći?
Možeš li objasniti zašto Židovi bježe brže od svih?
I zašto jedna zemlja želi posjedovati drugu?
Ne mogu objasniti nijednu od tih stvari.
Na radiju govore da nacisti mrze sve koji su drukčiji
i sve koji govore istinu.
- Marie... - Slušaj me.
Ja sam drukčija. Znam to.
Znam da si me htio zaštititi, ali drukčija sam.
A ti govoriš istinu.
Da. Ali šutjet ću da te sačuvam od opasnosti.
Drukčija si samo po tome
što si spremna nositi težak teret kako bi mogla čuti istinu,
a to je samo jedna od mnogih stvari zbog kojih si posebna, Marie.
U životu nikad ne smiješ skrivati ono što jesi.
Ali u ratu skrivanje ti može sačuvati život.
Nosit ću tvoju torbu.
Profesor se obraća samo mladim ljudima.
Moramo razumjeti ludilo u ovom svijetu.
- Nosit ću svoj teret. - Ne.
To nije teret koji moraš nositi sama.
Dođi.
Ovdje sam.
Marie, odabrao sam ovaj hotel jer pružaju sjajnu uslugu.
Tata, čujem kokoši.
Zbilja, hrana je iznimno svježa.
A konobari, konobarice, posluga
i spremačice toliko su diskretni da ih nećeš ni primijetiti.
Osjećam hladan povjetarac.
Znači da sjedimo na terasi?
Da. A pogled na polja maka je nevjerojatan.
Nadam se da nemaju buržujske stvari poput stolova i stolica.
Ne, sve je u japanskom stilu. Držat ćemo tanjure na koljenima,
a kuhar s Michelinovom zvjezdicom poznat je po sendvičima s kobasicom.
- Izvoli. - Hvala.
Možeš li zamoliti poslugu da mi donese dekicu?
- Da. - Pomalo je hladno.
Hvala. I...
Možeš reći kuharu
da će polovica njegovog poznatog sendviča biti dovoljna.
- Zašto? Zar nisi gladna? - Ne...
Moramo štedjeti hranu. Ja...
Ne znaš kamo idemo,
pa ne znamo koliko će to potrajati.
Znam kamo idemo.
Odlučio sam da idemo u Saint-Malo.
Na obalu oceana?
Da, na obalu oceana. Jedi.
Koga poznaješ u Saint-Malou?
Ondje imamo obitelj.
Kako ćemo doći onamo?
Mislim...
Vlakovi ne voze.
Nitko nas neće povesti jer ljubaznost je mrtva,
a svi su ljudi na svijetu u istom trenutku postali zli.
Nisu baš svi.
Marie, uskoro će 22 h.
Vrijeme za tvog profesora.
Ako on zna što se događa, i ja bih volio doznati.
Mislim da će večeras govoriti o prirodi vremena.
Ali bez obzira na temu, uvijek govori o svemu.
Dobra večer, djeco.
Želio bih početi večerašnju emisiju nekim riječima koje vam,
gdje god bili, mogu biti korisne.
Napisao ih je grčki dramatičar Sofoklo prije mnogo godina,
ali mislim da riječi dokazuju da se stvari ne mijenjaju,
bez obzira na proteklo vrijeme.
Ovako je on pisao:
„Tiranin je dijete ponosa
koje pije iz svoje gnusne šalice nepromišljenosti i taštine,
sve dok se iz svojega visokog gnijezda
ne sunovrati u prašinu nade.”
Djeco, znam da su vremena mračna,
ali vjerujte da će svjetlo uvijek opstati.
Kad spominjemo svjetlo, volio bih vam reći...
Wernere!
Odveo te Gestapo, a ti i dalje slušaš?
Barem jedan sat dnevno želim slušati dobrotu i razum.
- To boli! - Odrezat ću ih.
To boli.
Ne kao metak u glavi ili uže oko vrata.
Wernere, ti si sve što imam.
Ti si mi jedina obitelj. Ne mogu te izgubiti.
- Oprosti za uši. - Zbilja si snažna.
Vrlo snažna.
Našla sam malo čokolade.
- Što je profesor... - Wernere!
Došli su vojnici.
Žele razgovarati s tobom.
Wernere, neće te odvesti.
Odabran si jer si tako pametan.
Reći će da si premalen.
Da si došao iz ničega.
Da ne smiješ imati snove.
Ali ja vjerujem u tebe. Znam da ćeš učiniti velike stvari.
Hvala vam.
Ostani isti, Wernere Pfennig.
Iako si često iritantan.
- Nemoj se promijeniti. - Opet mi nanosiš bol.
Ne daj da te impresioniraju.
Ne daj da te uvjere.
Ostani isti u dubini duše, može?
Kao jedna od tvojih glupih postaja.
Ostani na istoj frekvenciji.
Obećavam.
Da.
Obećavam.
Jutta...
- Obećavam. - Jutta.
Čestitam.
Popravljanje radija bio je moj mali ispit i prošao si ga s najvišom ocjenom.
Kamo me vodite?
Na mjesto gdje će od dječaka nastati muškarac,
a od muškarca vojnik.
Heil Hitler.
U redu, idemo, Marie. Tako.
Skreni desno, Marie. To je to.
U redu. Sad pusti kvačilo.
- Što je kvačilo? - Kvačilo!
Podigni lijevo stopalo. Tako.
To! Sjajno! Pomakni se!
Sad krademo aute?
Ovo nije auto, ovo je Citroën.
Ne krademo ga, oslobađamo ga za Francusku.
NACIONALNI POLITIČKI INSTITUT ZA OBRAZOVANJE
Gledaj, Wernere Pfennig, svaki te put dovodim u sve veće kuće.
Nacionalni politički institut za obrazovanje.
Najelitnija škola u Njemačkoj,
stvorena za najsjajnije umove i najsnažnija tijela.
Ovdje preživljavaju samo nadljudi.
Čitaš li Friedricha Nietzschea?
Ne, ja ne čitam.
Samo slušam.
„Ono što nas ne ubije, čini nas jačim.”
Heil Hitler.
Tko ste vi?
Potpukovnik Siedler.
Prijavio bih kandidata iz Essena.
Rekli su mi da dođem ovamo.
Što je on?
On je čarobnjak.
Ovo je Werner Pfennig.
Ima vrlo poseban talent za radije.
Da, ali...
Nisam pitao za talent, zar ne?
Postavio sam vrlo određeno pitanje. Što je on?
On je dječak.
Kad te netko pita što si,
pita te koje si rase.
Tvoja je rasa ono što jesi.
Dakle, molim vas, što je on?
On je njemački Arijevac.
Ali prema prijavnici koju ste predali,
Werner Pfennig pronađen je u sirotištu.
Dakle, on je siroče.
Wernere Pfennig, tko ti je bio otac?
Ne znam tko mi je bio otac.
Gospodine.
Tvoja majka?
Mrtva, gospodine.
Mrtva i što još?
Mrtva, gospodine... Heil Hitler.
Pitam te je li bila njemačka Arijevka.
Da, gospodine.
Ali otac koji je došao i otišao mogao je biti bilo što.
Skini odjeću.
Ako dječak nema dokumentaciju koja potvrđuje njegovo podrijetlo,
prije nego što uopće stupi nogom u unutrašnjost ove institucije
mora biti detaljno pregledan
kako bismo nedvojbeno utvrdili njegovu rasu.
Rekao sam da skineš jebenu odjeću!
Izmjerit ću sve dijelove njegovog tijela.
Debljinu usana, kut nagiba nosa,
gustoću kostiju, boju očiju, boju kože,
razmak između sljepoočnica, opseg glave.
I tek ako moj pregled
otkloni svaku sumnju da nema židovske krvi...
Skini se do gola.
...bit će primljen.
Herr Siedleru, hvala što ste mislili na nas.
Sad vas molim da se vratite u Essen.
Werner Pfennig sad je u našim rukama.
Heil Hitler.
Dobre vijesti, Wernere Pfennig!
Nisi Židov,
što znači da možeš ostati živ
i pristupiti ovoj instituciji.
Ali znaj ovo.
Dječak koji sad jesi uskoro će umrijeti
i zamijenit će ga nešto više od čovjeka.
Pozor!
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Novi za provjeru.
Ovo ti je terenska odora.
Ovo ti je odora za tjelesni.
Tregeri prekriženi na leđima, paralelni sprijeda,
rukavi podvrnuti do lakta,
nož u koricama nosit ćeš na remenu na desnoj strani.
Bez knjiga, bez cigareta. Bez osobnih stvari.
Ovo je tvoj ormarić.
Unutra će biti samo odore, čizme, nož i laštilo.
Nema priče nakon gašenja svjetla. Pošta se šalje srijedom.
Lišit ćemo te slabosti, straha, neodlučnosti.
Postat ćeš vodopad, salva metaka.
Odreći ćeš se ugode i živjeti samo za dužnost.
Posvetit ćeš se državi i narodu.
Razumiješ li?
Da, gospodine. Razumijem.
Dobro.
Pružite mu tradicionalnu dobrodošlicu.
Bježi.
Jutta, moja najdraža sestro,
ovo je vrlo zanimljivo mjesto.
Ima mnogo šume i prirode, a zrak je vrlo čist.
Drugi su dečki dobri, iako su uglavnom veći od mene.
Još nisam ni taknuo radio,
ali i to će doći na red.
Reci Frau Eleni da se ne brine za mene
jer ja sam dobro,
uživam u svježem zraku.
Nadam se da ste svi dobro.
Volim te i mnogo mi nedostaješ.
Sve najbolje i Heil Hitler,
Werner.
Dosta!
Ti si sigurno novi dečko za radio.
Ustani, dečko.
Budite nježni s njim.
Reich od njega očekuje velike stvari.
Dođi.
Ili ćeš umrijeti kao lav
ili se proliti kao šalica mlijeka.
Ustani. Idemo.
SAINT-MALO - ČETIRI GODINE POSLIJE
Zapamti, Pfennig,
za slučaj da planiraš namjerno podbaciti,
nije na kocki samo tvoj život.
Čujem da imaš sestru,
Juttu.
Ako ne pronađeš lokaciju Kratkovalnog 13,10,
i tvoja će sestra umrijeti.
I to groznom smrću.
Tata, danas sam se prisjećala našeg putovanja...
Kreni!
...do Saint-Maloa,
ukradenog auta,
kako smo putom spavali po štalama i živicama i krali jaja.
Sjećam se kako smo došli u grad baš kad smo ostali bez goriva...
Predajnik je 500 metara zapadno.
Skreni desno.
I sjećam se koliko sam bila nervozna kad smo došli ovamo
jer nisam znala što nas čeka i koga ćemo sresti.
Ali dočekala nas je ljubav i radost.
A sve to sad izgleda tako daleko.
Tata...
Molim se da ovaj signal dođe do tebe, gdje god bio,
jer nikad se neću prestati nadati.
Nikad.
Volim te.
Izlazi.
Upoznaj prijateljicu.
Tko god bila, oprosti mi.
Prijevod titlova: Oleg Berić