Öt, négy...
három, kettő, egy...
Szerencséd van, nem tudlak lelőni.
Szükségem van rád. De előlem nem menekülsz!
Jön a dagály,
és csak én tudlak biztonságba vinni,
mert csak nálam van fény!
Próbáltam szép szóval. Most a józan eszedre apellálok.
Az életed a kezemben van, ahogy az én életem a tiédben.
A Lángok Tengerét keresem.
Honnan tud a Lángok Tengeréről?
Apád beszélt róla nekem.
Maga beszélt apámmal?
Csak mondd meg, hol van!
Mondja, hogy él az apám!
Én tudom, hogy él!
Hallom a hangját!
Hallgasd a hangomat! Figyelj rám!
Maradj mellettem! Tömeg van. Sajnálom.
PÁRIZS - 1940. JÚNIUS 14. NÉGY ÉVVEL KORÁBBAN
Születésnapod van, de el kell intéznem valamit. Vigyázz!
- Azt mondtad, vakációra megyünk. - Így is van.
Akkor miért sietünk ennyire?
Mert sajnos a németek épp a születésnapodon szállják meg Párizst.
Elnézést!
Mit fognak tenni velünk a németek?
Egy ember hiúsága miatt városokat fognak feldúlni, és minden értékeset elvisznek.
Megkeresnéd a dinoszaurusz-terem kulcsát?
Neked sokkal gyorsabban megy.
Mentenünk kell, amit lehet, Marie, és nekünk is menekülnünk kell.
Jobbra van egy láda.
- Daniel! Kell még ez? - Sürgősen.
Jövök, amint tudok.
Sajnálom, hogy behoztalak, de ha otthon hagylak,
nem biztos, hogy még hazajutok hozzád.
Lezárják az utcát, kijárási tilalom jön.
A nácik a múzeumban elsőként ezeket fogják keresni.
- Magunkkal visszük a köveket? - Nem. Ezt fogd meg!
Átadom őket megbízható embereknek, akik kiviszik Párizsból.
És mi van, ha elkapják őket?
Még valami.
A vonaton esszük meg a születésnapi tortádat.
Délre utazunk, egy barátomhoz.
Ki az?
Egy olyan barát, akiben megbízhatok, aki vigyáz az értékes holmikra.
Mint te, Marie.
Azt az oldalt hajtsd fel!
Ez az.
Várnak a dinoszauruszok.
Add a kezed, indulunk!
Mondja meg, hogy sürgős!
Daniel, hála az égnek!
A németek a bejáratnál vannak!
Azt mondtuk, zárva vagyunk, de mindjárt betörik a kaput.
Engedd be őket! Főzz kávét!
Kínálj cigarettát! Tartsd fel őket!
Add a kulcsokat, zárja be az ajtókat!
Játszd el, hogy nem találod a jó kulcsot!
Puszta szemmel nehéz is megtalálni.
Látod, jó kezekben vagyok.
- Hová mentek? - Ne aggódj! Megleszünk.
Vigyázz magadra!
Daly úr, engedje be őket!
- Mindjárt megvagyok. - Mondd, mi történik!
A tízfrankos esőkabátomba rejtek
fél Párizsnál is többet érő gyémántokat és drágaköveket,
és Genfbe küldöm őket egy Tyrannosaurus rex koponyájában,
ami a Föld egyik legrémesebb szörnyetege volt
egészen a Harmadik Birodalom eljöttéig.
Maradj mellettem! Jobbra oszlop.
Óvatosan! Erre!
A németek már a közelben vannak. Erre! Állj!
Add a táskád! Most ráülsz a bőröndre.
Lépj fel ide! Így.
Ez az.
Futni fogok. Bízz bennem!
- Bízom benned. - Ez az. Indulás!
Egyet garantálok, Marie!
Ezt a születésnapot sose felejted el.
És mi történt ezután?
Egy teherautó várta a drágaköveket.
Nem tudom, ott volt-e az, amit maga keres.
Én tudom.
Elég a hazudozásból!
Tudom, hogy nem volt ott!
Apád megtartotta magának! Neked adta! Hol van?
Hol van az apám?
Valamit tudnod kell, Marie.
Apád hibája, hogy megvakultál.
A Lángok Tengere áldott, de egyben átkozott is.
Birtokosának szeretteit szörnyű baj éri.
A vakságod a drágalátos papád ajándéka!
ANTHONY DOERR REGÉNYE ALAPJÁN
A LÁTHATATLAN FÉNY
Pfennig tizedes!
A bombázást megint célzottan hajtják végre.
Idejöttem, hogy megtudjam, bemért-e
a bombázókat segítő rádióadást,
és mit látok? Hogy maga itt épp...
takarít!
Kíváncsi lennék, hol van Schmidt.
Nem volt áram, kiment a biztosíték, épp keres egy tartalékot.
Aggódom, hogy baja esett a bombázásban.
Annyira aggódott, hogy felmosta a padlót.
Ha kiment a biztosíték, miért ég a villany?
Miért működik a rádió?
Találtam egy pótbiztosítékot a pincében.
A padló még véres volt odalent. Beleléptem.
Ezért feltakarítottam.
Nézze!
Valaki adásban van.
Lássuk, mit mondanak!
„Mint a régi időkben,
az irodámban a párizsi Botanikus Kertben,
csak épp...”
„Szeretném tudni, mit ért boldog újesztendő alatt.”
Egy lány.
Egy lány van adásban!
A kódolt üzenet segíti a bombákat.
De maga ezt már tudta, igaz, Pfennig?
És amikor Schmidt rájött, maga megölte.
Miért?
A pisztolyt!
- Maga kém. - Nem!
Akkor magyarázza meg!
Egy emléket akartam megóvni.
A reménység helyét.
Amit a Reich nem tudott elpusztítani.
Itt helyben kivégezhetném, Pfennig!
De...
maga az egyetlen rádiós Saint-Malóban.
Úgyhogy maga meg én...
meg fogjuk találni, honnan ad ez az illető.
Aztán pisztolyt kap a kezébe, és maga fogja megölni ezt a lányt.
Megértette?
Igen, uram!
Az adás abbamaradt.
Előttünk az egész nap.
A bombázásnak vége.
Ha újra adásban lesz, megtaláljuk.
Azért osztottam be maga mellé Schmidtet, mert maga kezdettől fogva gyanús volt.
Este felhívtam az intézet parancsnokát, ahol tanult.
Azt mondta, maga azért kapta ezt a feladatot, mert zseni,
az egyik legjobb rádiós Németországban.
Hozza a felszerelését!
Mozgás!
Hogy jutottunk idáig?
VIKTORIASTRASSE-I NEVELŐINTÉZET ESSEN, NÉMETORSZÁG - 1940. JÚNIUS 14.
Folytassátok, gyerekek!
Biztos a rádiórendőrség,
érted jöttek, mert illegális adókat hallgatsz!
Fogalmad sincs, miről beszélsz!
Heil Hitler!
Gyerekek!
Heil Hitler!
Minek köszönhetjük a látogatást?
Hányan hallgattátok ma a rádiót?
Ha hallgattátok volna a nemzeti adót,
hallottátok volna a dicső hírt.
A német hadsereg bevonult Párizsba.
A franciák harc nélkül feladták a várost.
A francia dekadens nemzet.
Hamarosan az egész ország a miénk.
Gyújtósnak hozták, parancsnok úr!
Igen.
Hallgatott ma valamelyik gyerek más adót
a nemzeti rádión kívül?
Te ott! Már emelted volna a kezed.
Azt akarta elmondani, hogy a brandenburgi antenna felállítása óta
itt csak a nemzeti adó jele fogható, uram.
Heil Hitler!
Igen, elméletileg,
de aki okos, az ki tudja játszani.
Megtalálja a módját, hogy külföldi adókat fogjon be.
Aki olyan okos, mint te, fiú.
- Werner Pfennig vagy, igaz? - Igen.
Igen. Te vagy az.
Valójában miattad jöttem.
Mert hallottam rólad.
Azt mondják, zseni vagy.
Félig ember, félig rádióadó,
drót van a fejedben, és New Yorkból is fogod a rádiójeleket.
Hetek óta nem hallgatok külföldi adókat, uram.
Heil Hitler!
- Inkább hónapok óta... - Csend!
Nem a külföldi adások miatt jöttem.
Nem.
Hanem...
azért, mert egy barátomnak elromlott a rádiója,
és neked kell megjavítanod, Werner Pfennig.
És egy másodperc alatt megváltozott egy élet.
Mehetünk?
A legszebb ház egész Essenben.
Egy zsidó nőtől rekvirálták, aki vonakodott távozni,
és a kapuban hagyta a körmeit.
Maga a Führer ajándékozta nekem.
Drágám, kapcsold ki a zenét, mutasd meg a fiúnak a rossz rádiót!
A rádiómat akarom!
Javítsd meg, Pfennig!
Ahhoz szerszámok kellenének, uram.
Mielőtt érted mentünk, feltörtük
az iskolai szekrényedet, elhoztuk
az illegális adók építéséhez használt szerszámaidat.
Az egyik a 13,10-es rövidhullámra volt hangolva,
ez egy tiltott adó valahol Franciaországban.
Egy idős professzort hallgattál,
aki gyerekeknek beszél tudományról, fényről, képzeletről, és egyebekről.
Igen.
Igazságról és szépségről beszél, uram.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Az igazság és szépség tiltott dolog, Pfennig.
Tiltott szavakat hallottál, így az elméd megfertőződött.
Mármost...
mi tudjuk, mit tettél,
te pedig tudod, hogy ezért halálbüntetés jár.
Az ajánlatom a következő...
Megjavítod a nejem rádióját,
vagy meghalsz.
Rajta!
A vezeték megsérült. Meg kell forrasztanom.
Itt nincs forrasztópáka.
Ha nem megy, véged.
Ma greenwichi idő szerint 13.00-kor német csapatok, tankok és egyéb...
A rádió kész, uram. Heil Hitler!
Jól van, Pfennig!
Állítsd át az adót, mielőtt megmérgezi az agyunkat!
Igen, uram! Természetesen.
SAINT-LAZARE PÁLYAUDVAR PÁRIZS - 1940. JÚNIUS 14.
Jobbra!
Siess! Most érünk a lépcső tetejére! Fel!
Vigyázz! Kapaszkodj belém! Várj, Marie! Maradj mellettem!
Már elment az utolsó vonat!
Hiába jöttek ide! Vissza!
Vissza! Forduljanak vissza! Hagyják el a pályaudvart!
Már elment az utolsó vonat!
Hagyják el a pályaudvart!
Gyalog megyünk.
- Gyalog? - Gyere! Igen.
Nincs más választás.
Elnézést! Marie, kapaszkodj belém!
Kapaszkodj!
Marie, hadd vigyem a bőröndödet!
Nagyon nehéz.
A rádiód van benne?
Ha nem lenne ott, ahová megyünk.
Tudni akarom, mit mond a professzor a történtekről.
Sajnálom, de nem vihetjük magunkkal.
Akkor meg tudod magyarázni, miért menekül egy egész város, ha nincs hová?
Hogy miért a zsidók menekülnek fejvesztve?
Miért akar egy ország elfoglalni egy másikat?
Nem tudom megmagyarázni.
A rádióban azt mondják, a nácik mindenkit gyűlölnek, aki más,
mindenkit, aki kimondja az igazat.
- Marie... - Hallgass meg!
Én más vagyok. Tudom.
Tudom, hogy próbáltál megóvni, de én más vagyok.
Te igazat mondasz.
Igen. És hallgatni fogok, hogy megvédjelek.
Te csak annyiban vagy más,
hogy hajlandó vagy nehéz súlyt cipelni, hogy halld az igazat,
és ez csak az egyik elképesztő tulajdonságod, Marie.
Az életben sosem szabad eltitkolnod, ki vagy.
De háború idején a láthatatlanság életmentő lehet.
Viszem a bőröndödet.
A professzor csak a fiatalokhoz szól.
Értenünk kell, mi ez az őrület a világban.
- Cipelem a saját terhem. - Nem.
Nem kell egyedül cipelned.
Gyere!
Itt vagyok!
Azért választottam ezt a hotelt, Marie, mert itt fantasztikus a kiszolgálás.
Papa, hallom a tyúkokat!
Igen, a lehető legfrissebb ételeket szervírozzák.
A pincérek, a komornyikok,
a szobalányok olyan diszkrétek, hogy észre se venni őket.
Hűvös levegőt érzek.
Szóval a teraszon vagyunk, igaz?
Igen. És lenyűgöző a pipacsmezők látványa.
Remélem, nincs itt semmi kispolgári, mondjuk szék vagy asztal.
Nem, japán stílusú hely. Ölbe vesszük a tányért,
a Michelin-csillagos séf pedig a szalámis szendvicseiről híres.
- Tessék. - Köszönöm.
Kérnél az egyik komornyiktól egy kendőt?
- Persze. - Hűvös van.
Köszönöm. És...
szólj a séfnek,
hogy elég lesz egy fél is a híres szendvicseiből!
- Miért? Nem vagy éhes? - Nem...
Spórolnunk kell az élelemmel.
Mivel nem tudod, hová megyünk,
nem tudjuk, meddig tart az út.
Tudom, hová megyünk.
Úgy döntöttem, hogy Saint-Malóba.
Az óceánhoz?
Igen, az óceánhoz. Egyél!
Kit ismersz Saint-Malóban?
Vannak ott rokonaink.
Hogy fogunk odajutni?
Úgy értem...
A vonatok nem járnak.
Senki sem fog elvinni minket, mert a jóság halott,
és minden ember a világon egyszerre vált gonosszá.
Nem minden ember.
Már majdnem tíz óra, Marie.
A professzorod mindjárt kezd.
Ha ő tudja, mi történik, én is tudni szeretném.
Azt hiszem, ma este az idő természetéről fog beszélni.
De bármiről beszél, az mindig mindenről szól.
Jó estét, gyerekek!
A ma esti adást néhány sorral kezdem,
amit bárhol is vagytok, időszerűnek találhattok.
Réges-rég írta ezt egy Szophoklész nevű görög drámaíró,
de a szavai azt bizonyítják, hogy semmi sem változik,
bármennyi idő telt is el.
A következőket írta...
„A gőg a zsarnok ágya.
A gőg, ha felfúvódva dőrén eltelik a sokkal, ami se helyes, se hasznos,
fölhatol a legmagasabb csúcsra,
hogy szurdék kényszerekbe hulljon.”
Most sötét időket élünk,
de bízzatok abban, hogy a fény mindig győz!
Ha már a fényről esik szó, arról szeretnék...
Werner!
Elhurcolt a Gestapo, és még mindig hallgatod?
Egy nap egy órán át jóságról és értelemről akarok hallani!
- Ez fájt! - Le kéne vágni!
Ez fájt!
Egy golyó, vagy egy kötél a nyakadon jobban fáj!
Werner, nekem csak te vagy.
Te vagy a családom. Nem veszíthetlek el!
- Ne haragudj a füled miatt! - Erős vagy.
Nagyon erős!
Találtam csokoládét.
- Mit mondott a professzor... - Werner!
Katonák jöttek!
Téged keresnek!
Werner, nem elvisznek.
Kiválasztottak, azért, mert nagyon okos vagy.
Le fognak kicsinyelni.
Azt mondják, senki vagy.
Hogy ne merj nagyot álmodni.
De én hiszek benned. Tudom, hogy valami nagy dolgot viszel majd végbe.
Köszönöm.
Maradj mindig ilyen, Werner Pfennig!
Néha bosszantó vagy,
- de ne változz meg... - Ez megint fájt!
Ne hagyd, hogy átneveljenek!
Ne hagyd, hogy meggyőzzenek!
A lelked maradjon ilyen, jó?
Mint a hülye rádióállomásaid.
Ne változtass a frekvencián!
Ígérem, nem fogok.
Igen.
Megígérem.
Jutta...
- Megígérem. - Jutta!
Gratulálok!
A rádiójavítás az én kis próbatételem volt, és remekül teljesítetted.
Hová visznek?
Egy olyan helyre, ahol a fiúból férfit faragnak,
a férfiből pedig katonát.
Heil Hitler!
Jól van, Marie. Ez az!
Kanyarodj jobbra, Marie! Jobbra! Ez az!
Jó! Most engedd ki a kuplungot!
- Mit? - A kuplungot!
Emeld fel a bal lábadat! Ez az!
Jól van! Ülj át!
Kocsit lopunk?
Ez nem kocsi, ez egy Citroën.
És nem ellopjuk, hanem felszabadítjuk, Franciaországért!
NEMZETI POLITIKAI NEVELŐINTÉZET
Nézd csak, Werner Pfennig, egyre nagyobb házakba hozlak!
Ez a Nemzeti Politikai Nevelőintézet.
A legelitebb német iskola,
a legragyogóbb elmék és a legerősebb testek számára.
Ezt csak az emberfeletti képességűek élik túl.
Olvastál Friedrich Nietzschét, Werner?
Nem szoktam olvasni.
Csak hallgatok.
„Ami nem öl meg, az megerősít.”
Heil Hitler!
Ki maga?
Siedler alezredes.
Egy jelöltet hoztam az esseni részlegtől.
Azt mondták, ide jöjjünk.
Ő micsoda?
Varázsló.
Ez itt Werner Pfennig.
Különleges tehetsége van a rádiókhoz.
Nos...
nem a tehetségéről érdeklődtem, igaz?
Azt kérdeztem, ő micsoda.
Egy fiú.
Amikor ezt kérdezik valakitől,
a faji hovatartozását értik alatta.
Az vagy, amilyen fajba tartozol.
Tehát ő micsoda, kérem?
Árja német.
De az ön által beadott felvételi kérelemben az áll,
Werner Pfenniget egy árvaházban találták.
Tehát árva.
Ki volt az apád, Werner Pfennig?
Nem tudom, ki volt az apám.
Uram!
Az anyád?
Halott, uram.
Halott micsoda?
Halott, uram... Heil Hitler!
Azt kérdem, anyád árja német volt-e.
Igen, uram.
De apád egy jöttment volt, bármi lehetett.
Vetkőzz le!
Ha egy fiúnak hiányoznak a származását igazoló iratai,
alaposan meg kell vizsgálni, mielőtt egyáltalán beléphet
e megszentelt intézménybe,
hogy megbizonyosodhassunk faji-genetikai eredetéről.
Azt mondtam, vetkőzz, baszd meg!
Minden testrészét meg fogom mérni.
Ajakvastagság, orr hajlásszöge,
csontsűrűség, szemszín, bőrszín,
halántékok távolsága, fejkörfogat.
És csakis akkor, ha a vizsgálat végeztével
nem merül fel kérdés, van-e benne zsidó vér...
Mindent vegyél le!
...csak akkor nyer felvételt.
Herr Siedler, köszönöm, hogy gondolt ránk.
Most kérem, térjen vissza Essenbe!
Werner Pfennig már a mi kezünkben van.
Heil Hitler!
Jó hír, Werner Pfennig!
Nem vagy zsidó,
így életben maradhatsz, és...
felvételt nyersz az intézményünkbe.
De egyet tudnod kell.
A fiú, aki vagy, nemsokára meghal,
és a helyébe egy emberfeletti személy lép.
Vigyázz!
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Új fiú érkezett.
Ez itt a terepruhád.
Ez pedig a gyakorlóruhád.
Nadrágtartó hátul keresztben, elöl párhuzamos,
ingujj könyékig tűrve,
az öv jobb oldalán kést és tokot viselsz.
Nincs könyv, cigaretta, személyes holmi.
Ez itt a szekrényed.
A szekrényben csak egyenruha, csizma, kés, cipőfény lehet.
Lámpaoltás után tilos beszélni. A leveleket szerdán postázzák.
Kiirtjuk belőled a gyengeséget, a gyávaságot, a tétovázást!
Zuhatag leszel, golyózápor leszel!
Lemondasz minden kényelemről, a kötelességnek élsz!
Csak a haza, a nemzet éltet!
Megértetted?
Igen, uram. Megértettem.
Jól van.
Jöhet a hagyományos üdvözlés!
Fuss!
Drága húgom, Jutta!
Ez egy nagyon érdekes hely.
Sok itt az erdő és a mező, és nagyon tiszta a levegő.
A többi fiú egész rendesnek tűnik, bár a többségük nagyobb nálam.
Még nem kaptam rádiót a kezembe,
de biztos eljön az is.
Mondd meg Frau Elenának, ne aggódjon,
minden rendben...
élvezem a friss levegőt.
Remélem, mind jól vagytok.
Szeretlek, és nagyon hiányzol.
Minden jót, és Heil Hitler!
Werner.
Elég lesz! Elég!
Nyilván te vagy az új rádiós fiú.
Kelj fel! Talpra, fiam!
Legyetek vele kíméletesek!
A Reich nagy reményeket fűz hozzá.
Gyerünk!
Vagy oroszlánként halsz meg,
vagy szétfolysz, mint a kiömlött tej!
Állj fel! Gyerünk!
SAINT-MALO NÉGY ÉVVEL KÉSŐBB
Ne feledje, Pfennig...
ha szabotálni készülne a dolgot,
nem csak a saját életét kockáztatja!
Úgy tudom, hogy van egy húga...
Jutta.
Ha nem találja meg a 13,10-es rövidhullámú adás helyét,
a húga is meghal.
És csúnya halála lesz.
Papa, ma eszembe jutott az utazásunk...
Indulás!
...Saint-Malóba,
a lopott kocsi,
hogy pajtákban és bokrok közt aludtunk, és tojást loptunk útközben.
Emlékszem, épp akkor fogyott ki a benzin, amikor a városba értünk...
Az adó fél kilométerre van, nyugat felé.
Itt forduljon jobbra!
És emlékszem, milyen ideges voltam, amikor megérkeztünk ide,
nem tudtam, mi lesz velünk, kivel találkozunk.
De csak szeretet és öröm fogadott.
Ez most mind olyan távolinak tűnik.
Papa...
Imádkozom, hogy ez a rádiójel eljusson oda, ahol vagy,
mert én soha nem fogom feladni a reményt.
Soha.
Szeretlek.
Szálljon ki!
Megismerjük a barátnőjét.
Bárki is vagy, kérlek, bocsáss meg nekem!
A feliratot fordította: Vincze Ágnes