[tiszt visszhangozva] Öt, négy,
három, kettő, egy...
[lövés dörren]
Nagy szerencsédre nem lőhetlek le.
Kellesz nekem. De Marie, előlem nem menekülhetsz.
Közeleg az ár, és csak velem juthatsz ki biztonságban,
mert csakis nálam van fény.
[sejtelmes, kongó hang]
[Marie zihál]
[zihál]
- [sikolt] - [drámai zene szól]
[dulakodás hangjai]
[tiszt kiált]
[Marie köhög]
Próbálkoztam gyöngéden. Most próbálkozom észérvekkel!
[robbanás]
Az életed a kezemben van. Ahogy az én életem a tiédben.
A Lángok Tengerét akarom.
Honnan tud egyáltalán a Lángok Tengeréről?
Az apád mesélt róla.
Maga beszélt az apámmal?
Csak áruld el, merre van!
Mondja, hogy még él! Tudom, hogy életben van!
Most is hallom a hangját.
[zene elhallgat]
[apuka] Hallgasd a hangomat! Figyelj rám! Maradj közel! Nagy a tömeg.
NÉGY ÉVVEL KORÁBBAN
Tudom, hogy születésnapod van, de el kell intéznem valamit. Vigyázz!
Azt mondtad, hogy vakációra megyünk.
- [apuka] Így van. - [Marie: ] Miért sietünk hát?
Azért, Marie, mert a németek sajnos a születésnapodon szállták meg Párizst.
[náci tiszt németül kiabál]
[apuka] Elnézést!
[ütemes lépések zaja]
- Bocsánat. - [katonák németül kiabálnak]
[feszültséggel teli zene szól]
[katonák németül kiabálnak]
[zene elhallgat]
[Marie: ] Mit akarnak a németek Franciaországban?
Egy férfi hiúságából városokat fosztanak ki,
és elvisznek minden értéket.
Megkeresnéd nekem a dinoszaurusz-terem kulcsát?
Neked gyorsabban megy.
[mozgalmas zene szól]
Gyere, Marie! Megmentjük, amit lehet,
utána magunkat is. Van egy láda a jobb oldaladon.
- [férfi] Daniel! Szüksége van erre? - Igen, sürgősen. Jövök, amint tudok.
[sóhajt]
Itt van.
Sajnálom, hogy elrángattalak, de ha a lakásban hagylak,
nincs rá garancia, hogy visszamehetek érted.
Lezárják az utcákat, kijárási tilalom lesz.
Amikor a nácik a múzeumba érnek, ezeket fogják elsőként keresni.
Magunkkal visszük az ékköveket?
Nem! Fogd csak meg!
Odaadom olyanoknak, akik biztonságban kijuttathatják.
És mi lesz, ha elkapják őket?
[sóhajtva] Hát... Van itt még valami.
Amikor vonatra szállunk, tortával fogunk megünnepelni.
Délre indulunk, egy barátom otthonába.
Ő kicsoda?
Egy barát, akire nyugodtan rábízhatok értékes kincseket.
Amilyen te is vagy.
Fogd csak meg azt a végét! Meg is van.
Már várnak a dinoszauruszok.
Add a kezed, és indulunk is.
Mondja meg, hogy sürgős! Daniel, hála az égnek!
A németek a főbejáratnál vannak.
Megmondtam, hogy zárva vagyunk, de be akarják robbantani.
Hadd jöjjenek!
Kapjanak kávét és cigarettát! Tartsa fel őket öt percig!
Add át a kulcsokat, hogy bezárjon minden ajtót!
Tegyen úgy, mintha nem találná a megfelelőt!
Aki csak a szemét használja, annak nem könnyű.
- Látja, a lányom jól gondomat viseli. - Hová mennek?
Ne aggódjon! Megleszünk. Vigyázzon magára!
[férfi] Monsieur Daly, kinyithatja az ajtókat! Máris ott vagyok.
Mondd el, mi történik!
A tízfrankos esőköpenyem zsebében olyan ékköveket viszek,
amelyek értékesebbek fél Párizsnál,
majd Genfbe küldöm őket egy Tyrannosaurus rex koponyájában.
A legnagyobb szörnyetegek egyike, mely valaha a földön járt,
míg nem jött a Harmadik Birodalom.
Gyere! Maradj mellettem! Van jobbra egy oszlop.
Csak óvatosan! Jó.
A németek közel járnak. Ez az! Ide! Gyere! Állj, állj, állj, állj!
Add a táskádat! Most a bőröndre fogsz ülni.
Jó, lépj fel! Ez az!
Megvagyunk. Futni fogunk, csak bízz bennem!
Bízom benned.
[Daniel: ] És indulunk, megyünk is. Egyet garantálhatok neked, Marie.
Ezt a születésnapodat sosem felejted el.
- [zene elhallgat] - [víz zubog]
- Mi történt azután? - [Marie levegőért kapkod]
[Marie: ] Volt egy teherautó, ami az ékkövekre várt.
Nem tudom, hogy amit keres, köztük lehetett-e.
- Én tudom. - [levegőt vesz]
[drámai zene szól]
Ne hazudj nekem! Tudom, hogy nem volt köztük.
Az apád magánál tartotta, majd átadta neked. Merre van?
Hol van az apám?
[zihál, hörög]
[a távolban bombák robbannak]
[köhög]
Marie, van valami, amit tudnod kell. A papád tehet arról, hogy megvakultál.
A Lángok Tengerén áldás ül, ám átok is.
A tulajdonosának szeretteit szörnyű nehézségek sújtják.
A sötétséget a drágalátos papádnak köszönheted.
- [Marie levegőért kapkod] - [víz csobog]
[zene elhalkul, majd elhallgat]
[tiszt zihál]
[feszült, drámai zene szól]
[tiszt zihál]
- [kísérteties zene szól] - [csecsemősírás]
[eltorzult vásári zene szól]
[a körhinta zenéjét baljós, fenyegető zene váltja fel]
[baljós zene elhallgat]
[főcímzene szól: lassan kibontakozó lírai dallam]
ANTHONY DOERR REGÉNYE ALAPJÁN
A LÁTHATATLAN FÉNY
[főcímzene elhallgat]
[robbanás a távolban]
[sikálás hangja]
[tiszt] Pfenning tizedes!
[sóhajt] A bombázást ismételten célzottan irányították.
Az érdekelne, sikerült-e befogni olyan adást,
ami információkat nyújthat nekik.
De úgy látom, ehelyett lefoglalta magát egy csöpp kis...
- [tárgyak csörömpölnek] - [kiabálva] ...takarítással.
[kifúj, torkot köszörül]
Érdekelne, hol van Schmidt.
Csak elszállt egy biztosíték, és elment keresni egyet.
Félek, hogy eltalálhatta egy ledobott bomba.
Annyira aggódik, hogy úgy döntött, felmos kicsit?
[sóhajt]
Ha nincs áramuk, hogy éghetnek a lámpák? És hogy mehet a rádió?
Mert találtam lent egy biztosítékot.
És ott véres volt a padló, én meg beleléptem.
Gondoltam, összetakarítok.
[tiszt sóhajt] Nézze!
Valaki épp adást közvetít.
[nevet]
[repülőgépek zúgása]
Halljuk, hogy mi a mondandójuk!
[baljós, feszült zene szól]
„...akárcsak annak idején, az irodámban a Párizsi Botanikus Kertben,
csupán az érdekelne, mit értesz vajon a boldog új esztendőn.
Ezen év talán meghozza számunkra a börtönünkből való szabadulást?
- ...vagy pedig...” - Egy leány.
- [robbanás] - [gépfegyver ropogása]
[nevet]
Egy leány adást közvetít.
[Marie tovább beszél a rádióban]
[sóhajt]
A kódok a bombázóknak szólnak.
De ezt már eleve tudta, nem igaz, Pfenning?
És amikor Schmidt rájött, megölte. Hm?
[robbanás a távolban]
Miért?
Fegyvert!
- [robbanás a távolban] - [sóhajt]
- Kém talán? - Nem.
[kiabálva] Hát magyarázza meg!
Csak meg akartam óvni egy emléket.
Egy csipetnyi reményt.
[lesajnáló sóhaj]
Amit a Reich nem pusztíthat el.
Akár helyben ki is végezhetném, Pfenning.
De...
maga az egyetlen rádiós tiszt Saint-Malóban.
Tehát maga és én
megtaláljuk azt a helyet, ahonnan adást közvetítenek.
Azután pedig adok egy pisztolyt, és maga fog végezni a leánnyal.
Megértette?
Igen, uram, megértettem.
[zihál]
[sztatikus zaj a rádióban]
[tiszt morog]
[sziréna szól]
Megszakadt az adás.
[a morajló, baljós zene líraibbá válik]
Van rá egy napunk.
A bombázók elmentek.
Amint legközelebb közvetít, megtaláljuk.
Azért hoztam ide Schmidtet,
mert a kezdetektől fogva gyanakodtam magára.
Az éjjel felhívtam az intézetük parancsnokát.
Azt mondta, azért választották magát, mert zseniális.
Németország egyik legderekabb fia.
Hozza a felszerelését!
Mozgás!
Mégis hogy juthatott idáig?
[autó érkezik]
- [zene elhallgat] - [autó ajtaja csapódik]
ÁRVAHÁZ, ESSEN – 1940. JÚNIUS 14.
[fenyegető zene szól]
[kopogás az ajtón]
Folytassátok csak a munkát!
[kopogás az ajtón]
[halkan] Fogadok, a rádiós rendőrség.
Eljöttek, amiért illegális adásokat hallgatsz.
Fogalmad sincs, miről beszélsz.
[ajtó nyílik]
Heil Hitler!
Gyerekek!
[gyerekek] Heil Hitler!
Minek köszönhetjük a látogatását?
[zene elhallgat]
Hányan hallgatták ma közületek a rádiót?
Hm?
Ha a nemzeti adást hallgattátok, már hallhattátok a dicső hírt.
- A német seregek elfoglalták Párizst. - [halk sóhaj]
A franciák harc nélkül feladták a várost.
A franciák dekadens népség.
CHAMPS-ELYSÉES JÉGPALOTA
Ő MAGA A VARÁZSLAT
A többi város követi majd Párizst.
Ez a tüzelővel jött, parancsnok.
Hm. Értem.
[baljós zene szól]
Volt köztetek bárki is, aki ma mást hallgatott,
mint a nemzeti rádióadót?
Te. Láttam, hogy jelentkeznél.
Ő csak azt akarta,
hogy mióta a Brandenburg antennát felhúzták,
azóta kizárólag a nemzeti rádióadó fogható, uram.
Heil Hitler!
[nevet]
Igen, elméletben így van, de az okos emberek meg tudják kerülni.
Meglelik a módját, hogy külföldi adásokat hallgassanak.
A magadfajta okos emberek.
- Te vagy Werner Pfenning, ugye? - Igen, én. Úgy van.
[nevet] Igen, te vagy. Valóban te vagy, és miattad jöttem most ide.
Mivel eljutott hozzám a híred.
Azt mondják, hogy zseni vagy.
Azt beszélik, hogy félig fiú, félig rádióvevő,
drótok vannak a fejedben, amik jeleket fognak New Yorkból.
Már sok hete nem hallgattam külföldi adást, uram.
Heil Hitler!
- Inkább hónapok óta. - Nyughass!
Nem érdekelnek a külföldi rádióadások.
Nem. Nem. [nevet]
Nem.
Azért jöttem, mert egy barátomnak elromlott a rádiója,
és azt akarom, Werner Pfenning, hogy te javítsd meg.
[tiszt sóhajt]
[tiszt nyög]
Egy pillanat alatt megváltozhat az élet.
Mehetünk?
[tiszt] Essen leggyönyörűbb háza!
Egy zsidótól rekviráltuk, aki a kapuban hagyta a körmét,
mert nem volt hajlandó távozni.
Ajándékba kaptam a Führertől.
[baljós zene elhalkul, majd elhallgat]
[zene szól a gramofonból]
Kedvesem, kapcsold ki a zenét, és mutasd meg a rádiót!
[zene elhallgat]
[sztatikus zaj a rádióban]
Szeretném végre visszakapni.
[tiszt] Pfenning, javítsd meg!
Kellenének a szerszámaim, uram.
[tiszt sóhajt]
Mielőtt kiválasztottunk, elmentünk az iskolába, és a szekrényedben
megtaláltuk az illegális rádióid eszközeit. Hm.
Egy rádiót rövidhullámra hangoltál, 13.10.
Az egy tiltott állomás Franciaországban.
Lelkesen hallgatsz egy professzort, aki gyerekeknek tudósít tudományról,
fényről, képzeletről, egyebekről.
[komor zene szól]
Igen.
Csupa szép és igaz dolgokról beszél, uram.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Igen. De az igaz és szép dolgokat betiltották, Pfenning.
A füleid tiltott szavakat ittak, így az elméd is, ami tilos.
Na most!
Tudjuk, hogy mit műveltél.
Te meg tudod, hogy a büntetés ezért halál.
Ezért lenne egy ajánlatom.
[a zene baljóssá válik]
Megjavítod az asszony rádióját...
vagy meghalsz.
Szóval?
[nyög, sóhajt]
[sóhajtva] Hm.
A csatlakozás hibás. Meg kell forrasztanom.
[nevet] Nincs forrasztóm.
[sóhajt]
Na.
Csináld, vagy véged!
[ravaszt felhúz]
[a zene feszültebbé válik]
[rág]
[bemondó] Ma, ezen a szomorú nyári napon,
greenwichi idő szerint délután egy órakor a német seregek...
A rádió működik, uram. Heil Hitler!
[bemondó] ...városában.
- Nagyszerű, Pfenning! - [bemondó] A helyi lakosság számára...
Na, tekerd el ezt a kurva adót, nehogy még megmérgezd az elménket!
Igen, uram, persze.
[bemondó] A vonatok tömve vannak, és ki tudja, meddig járnak, holott...
[vidám zene szól a rádióból]
[bemondó] Figyelem! A Maconba tartó vonat a 12-es vágányról elindul!
PÁRIZS – 1940. JÚNIUS 14.
[Daniel: ] Most balra!
- Jól van, jó lesz. - [feszültséggel teli zene szól]
Gyere! Gyorsan, gyorsan! Mindjárt felérünk. Lépj!
Óvatosan! Kapaszkodj belém! Kapaszkodj! Maradj velem!
Jól van.
[férfi] Az utolsó vonat Párizsból, értsék meg, emberek, már elindult!
[tömeg zajong]
Kérem, vissza kell fordulniuk! Hagyják el a pályaudvart! Távozzanak!
Az utolsó vonat már elindult. El kell menniük az állomásról, most!
[masírozó lépések zaja]
[katonák németül kiabálnak]
[katona németül kiabál]
[drámai zene szól]
[katona németül kiabál]
- Akkor gyalogolunk. - Tényleg?
Gyere! Igen.
Kénytelenek vagyunk. Gyere! Elnézést! Bocsánat! Gyere, Marie! Kapaszkodj belém!
Kapaszkodj!
[zene halkul, csillapodik]
Marie, szívem, hozom a táskádat.
[nyög]
Nagyon nehéz.
[zene elhallgat]
Benne van a rádiód?
Talán nincs nekik. Tudni akarom, mit szól a professzor a történtekhez.
Marie, sajnálom, de ezt nem vihetjük magunkkal.
Akkor megmagyaráznád, miért menekül az egész város,
amikor nincs hová menni?
Vagy azt, hogy miért a zsidók futnak a legsebesebben?
Elmondod, miért rohan le egy ország egy másikat?
Nem tudom. Nincs rá magyarázatom.
A rádióban azt mondták, a nácik gyűlölik azt, aki más.
És gyűlölik azt, aki igazat szól.
Marie!
Figyelj most rám! Figyelj!
Én más vagyok.
[sírva] Tudom, hogy csak meg akarsz óvni, csakhogy más vagyok.
[lírai hegedűzene szól]
És te mindig igazat szólsz.
Igen, de most hallgatok, hogy biztonságban légy.
És igen, más vagy, mert képes vagy valami nehezet cipelni,
csak hogy hallhasd az igazságot,
ami egyike a számos rendkívüli tulajdonságodnak, szívem.
Máskor elvárom, hogy felvállald önmagadat,
de a háborúban épp a bujkálás tarthat életben.
Viszem a táskádat.
Tudod, a professzor csakis fiatalokhoz szól.
Mert mi még nem értjük, milyen őrült ez a világ.
- Cipelem a saját terhemet. - Nem, ezt a terhet nem viszed egyedül.
Gyere!
Itt vagyok. Itt vagyok.
[zene elhallgat]
[Daniel: ] Nos, Marie, ezt a szállodát választottam,
mert itt a kiszolgálás rendkívüli.
Papa, csirkéket hallok kárálni.
[nevet]
Úgy van, ilyen friss itt az étel.
És a pincérek, a pincérkisasszonyok meg az inasok és szobalányok
olyan diszkrétek, hogy észre sem vesszük őket.
[nevet]
Hűvös szellőt érzek. Szóval a teraszon vagyunk, ugye?
[nevet]
Igen. És a pipacsmezők látványa káprázatos.
Csak remélem, nincs burzsoá holmi, mint asztalok és székek.
Ó, nincs. Japán módi dúl. A térdünkről falatozunk,
és a Michelin-csillagos szakácsuk híres a szalámis szendvicseiről.
- Tessék! - Köszönöm!
[torkot köszörül]
Kérnél az egyik inastól egy kendőt, kérlek?
- Máris. - Kicsit fázom.
Köszönöm! És megmondhatnád a séfnek,
hogy a fele is elég lesz ennek a híres szendvicsének.
- Miért? Nem vagy éhes? - De, csak...
Csak tartalékolnunk kell az ételt,
mivel nem tudhatod, hová megyünk, nem tudhatjuk, mikorra érünk oda.
Tudom jól, hová tartunk. Úgy döntöttem, Saint-Malóba megyünk.
Az óceánhoz?
[csámcsogva] Igen, a vízpartra. Egyél!
[bagoly huhog]
[Marie: ] Hm.
[sóhajt]
Kit ismersz Saint-Malóban?
Rokonaink élnek ott.
És hogyan jutunk el oda?
Hiszen...
nem járnak vonatok.
Senki sem vesz fel minket, mert a kedvesség kihalt,
és a világon minden ember egyszerre vált gonosszá.
Azért nem minden ember.
Mindjárt tíz óra van.
Most kezd a professzorod.
Ha ő tudja, mi történik, az engem is érdekelne.
Ma este, úgy hiszem, hogy az idő természetéről lesz szó.
De bármilyen témát boncolgasson is, mindig szóba jön minden egyéb.
[Daniel: ] Hm.
[rádió recseg]
[a rádióból Claude Debussy „Claire de Lune” című zongoradarabja szól]
[professzor] Jó estét, gyermekek!
A ma esti bejelentkezésemet szeretném olyasmivel kezdeni,
amit időszerűnek találhattok, bárhol legyetek is.
Már nagyon, nagyon régen írta ezt egy Vergilius nevű római költő,
de úgy vélem, a szavai bizonyítják,
hogy valójában semmi sem változik, bármennyi idő teljen is el.
A következőket írta: „Minden zsarnok a büszkeség gyermeke,
ki förtelmes kupájából iszik nemtörődömséget és hiúságot,
mígnem az erőszak magas tornyáról fejjel belezuhan a remény porába.”
Tudom, hogy komor napokat írunk, gyerekek,
de bízzunk abban, hogy az élet diadalmaskodik majd!
Ha már a fényről beszélünk, szeretnék mesélni...
[Jutta: ] Werner!
- [zihál] - [rádióadás elhallgat]
Elhurcolt magával a Gestapo. És még mindig ezt hallgatod?
Napi egy órán át némi jóságra és értelemre vágyom.
Aú!
- Le kéne metszenem! - Ez fájt.
Nem annyira, mint egy pisztolygolyó vagy a kötél a nyakadon.
Werner, nekem csak te vagy.
Te vagy a családom, nincs senki más.
Nem veszíthetlek el.
[sóhajt]
- Bocsáss meg a füled miatt! - Elképesztően erős vagy.
[nevetnek]
Nagyon erős.
[suttogva] Találtam csokoládét.
[nevetnek]
- Mit mondott a professzor? - [Elena: ] Werner!
Katonák jöttek. Azt mondták, téged keresnek.
[komor zene szól]
[motor berreg]
Werner, nem akarnak elhurcolni. Kiválasztottak, mert olyan okos vagy.
Azt mondják, még túl kicsi vagy.
Hogy a semmiből jöttél.
[szipog]
Hogy nem szabad nagyot álmodnod.
De én hiszek benned. Tudom, egyszer sokra viszed még.
- [könnyekkel küzdve sóhajt] - [halkan] Köszönöm!
[főcímzene reményteli dallama]
[Elena szipog, sír]
[sírva] Nem változhatsz meg, Werner Pfenning.
Habár gyakran bosszantó vagy, nem változhatsz meg.
Ez most megint fáj.
Bocsánat!
Ne hagyd, hogy imponáljanak neked!
Ne engedd, hogy meggyőzzenek! A lelked maradjon a régi, érted?
Mint azok a buta rádióállomásaid.
Maradjon a frekvencia ugyanaz!
[zokog]
[Werner: ] Ígérem.
- Jó. - [sírva] Ígérem.
[autó dudál]
Jutta! Jutta!
- Jutta! Jutta! - [Werner: ] Ígérem.
[a zene komorrá válik]
[zokog]
[tiszt] Gratulálok!
A rádiójavítás volt a próba, és te simán átmentél rajta.
Hová akar vinni?
Egy helyre, ahol a fiúból férfit faragnak, a férfiból pedig katonát.
Heil Hitler!
[zene elhallgat]
[tűz ropog]
[tyúkok kárálnak]
[sejtelmes zene szól]
[vidám francia jazz szól]
[Daniel: ] Jól van, menni fog ez, Marie! Ügyes vagy! Fordítsd jobbra, szívem!
Fordítsd jobbra! Ez az! Remek! Most taposs a kuplungra!
- Mi az a kuplung? - A kuplung! Emeld fel a bal lábadat!
- Így kell ezt. Igen! - [motor beindul]
Ez az! Csússz odébb! Csússz! Áh!
[nevetnek]
- Már kocsikat is lopunk? - Ó! Ez nem kocsi, hanem egy Citroën.
Nem ellopjuk, csak felszabadítjuk egész Franciaországnak.
[jazz elhallgat]
[katona németül parancsokat kiált, szakasz válaszol]
- [katona parancsokat ad] - [komor zene szól]
NEMZETI POLITIKAI NEVELŐINTÉZET
[katona továbbra is parancsokat kiabál]
[szakasz kiabál, katona további parancsokat ad]
[sípszó]
[zene fokozódik, súlyosabbá válik]
[tiszt] Nézd, Werner Pfenning! Egyre nagyobb házakba viszlek téged.
Ez a Nemzeti Politikai Nevelőintézet.
A legkiválóbb iskola Németországban.
A legzseniálisabb elmék és legerősebb testek számára.
Csakis az emberfelettiek élik túl.
[kutyaugatás]
Olvastál Friedrich Nietzschét?
Nem, én nem olvasok.
Csak hallgatok.
[tiszt] Ami nem öl meg minket, erősebbé tesz.
[zene csillapodik, majd elhallgat]
[cigarettacsikk izzik]
[lépések hangja]
Heil Hitler!
[orvos] Kicsoda maga?
Seidler alezredes, uram. Egy jelöltet hoztam az esseni részlegükbe.
- Azt mondták, előbb ide jöjjünk. - Ő micsoda?
Egy varázsló.
A neve Werner Pfenning. Rendkívüli érzéke van a rádiókhoz.
[sóhajt]
Igen, de...
[levegőt kifúj]
...a tehetségéről nem kérdeztem, nem igaz?
Konkrétan arra kérdeztem rá, hogy micsoda.
Egy fiú.
Ah! Amikor valaki megkérdi, hogy mi ő, azt kérdezik, milyen fajból származik.
Egyek vagyunk a fajunkkal. Halljam, kérem, mi volna ő?
Egy árja német.
Áh, de úgy rémlik, a maga által beadott jelentkezési lapja szerint
Werner Pfenninget egy árvaházban találta.
Ezek szerint árva.
[komor, monoton, morajló zene szól]
Ki volt az apád, Werner Pfenning?
Azt nem tudom, ki volt az apám.
[pofon csattan]
Uram.
Az anyád?
- Halott, uram. - Halott mi?
Halott, uram.
Heil Hitler!
[orvos] Úgy értem, mi volt az anyád? Árja német?
Igen, uram.
[orvos] Ám az apád, aki csak jött és ment, lehetett bármi.
Vedd le a ruháidat!
Ha a fiúnak nincsenek papírjai a származása kapcsán,
mielőtt betenné a lábát ezen intézmény belső szentélyébe,
alaposan meg kell vizsgálni, hogy megállapítsuk a pontos génállományát.
[kiabálva] Azt mondtam, hogy vedd le azt a kurva ruhát!
Most meg fogom mérni a tested minden porcikáját.
Ajakvastagság, az orr kinyúlásának szöge, csontsűrűség, szemszín, bőrszín,
a halántékok közti távolság, majd pedig a fej körmérete.
És csakis ha úgy látom, végezvén a vizsgálatommal,
hogy immár kétségtelenül nem folyik benne egy csöpp zsidó vér sem...
Mondom, vegyél le mindent!
Akkor nyer felvételt.
[orvos sóhajt]
Herr Seidler! Köszönöm, hogy gondolt ránk. Most, kérem, menjen vissza Essenbe!
Werner Pfenning immár a mi kezünkben van.
[zene baljóssá válik]
Heil Hitler!
[katona németül beszél]
[komor, lírai zene szól]
Jó hírem van, Werner Pfenning.
Nem vagy zsidó,
ezért megengedjük, hogy élj, és felveszünk ezen intézetbe.
De ne feledd, a fiú, aki vagy, hamarosan meghal.
A helyét valami több mint emberi veszi át. Hm?
[zene elhallgat]
Figyelem!
Heil Hitler!
[fiúk] Heil Hitler!
Beavatás következik.
Ez a terepegyenruhád.
Ez a testnevelődresszed.
A nadrágtartó hátul keresztben, elöl párhuzamos, ingujj könyékig feltűrve.
Kés tokban az öv jobb oldalán.
Nincs könyv, nincs cigaretta, nincs személyes tulajdon.
Ez a szekrényed.
Csakis az egyenruha lehet benne, a csizma, a kés és cipőkrém.
Villanyoltás után csönd van. A leveleiteket szerdán postázzuk.
Megfosztunk a gyengeségtől, gyávaságtól, hezitálástól.
Vízesés leszel, és golyózápor!
Lemondasz a kényelemről, és csak a kötelességnek élsz.
A hazát eszed, a nemzetet lélegzed.
- [kiabálva] Megértetted ezt? - Igen, uram, megértettem.
[komor, monoton zene szól]
[halkan] Helyes.
Kapjon hagyományos üdvözlést!
Fuss!
[fenyegető zene szól]
[fiú 1] Kapjuk el!
[izgatott ujjongás]
[fiú 2] Úgyis utolérünk!
[lépések robaja, kiáltások]
[Werner: ] Legdrágább húgom, Jutta!
Nagyon érdekes ez a hely.
[baljós orgonazene]
Rengeteg az erdő, a nyílt vidék, és a levegő tiszta.
[lépések robaja]
A többi fiú rendesnek tűnik, habár a többségük nagyobb nálam.
Rádió még csak a kezembe sem került, de csak idő kérdése.
Kérlek, mondd meg Frau Elenának, hogy ne aggódjon! Mert jól vagyok.
[lépések robaja]
És élvezem a friss levegőt.
[izgatott zsivaj]
Remélem, mind jól vagytok. Szeretlek, és nagyon hiányzol!
A legjobbakat, és Heil Hitler! Werner.
[tiszt] Elég legyen, elég!
Állj!
Te lehetsz az új rádiós fiú.
Kelj fel! Kelj fel, fiú!
Csak kíméletesen vele!
A Reich nagy reményeket fűz hozzá.
Na, nyomás!
Gyerünk! Vagy oroszlánként halsz meg,
vagy pedig kidőlsz, mint egy pohár aludttej.
- [Werner nyög] - [kutyák ugatnak]
Állj fel! Gyerünk!
[zene elhallgat]
SAINT-MALO, NÉGY ÉVVEL KÉSŐBB
[komor zene szól]
Ne feledd, Pfenning,
ha úgy teszel, mintha kudarcot vallanál, nem csak a te életed forog kockán.
Tudomásom szerint van egy húgod.
Jutta.
Hogyha elbuksz, ha nem találod meg, ki sugároz a frekvencián,
akkor a húgod is meghal.
És szörnyű halálban lesz része.
[rádió zümmög, sztatikus zaj]
[Marie a rádióban: ] Papa, ma ismét felidéztem az utazásunkat...
Nyomás!
[Marie: ] ...Saint-Malóba.
A lopott kocsit, hogy pajtákban aludtunk, és bokrokban, és tojást loptunk útközben.
Emlékszem, akkor érkeztünk meg a városba, amikor kifogyott a benzin.
[Werner: ] Fél kilométerrel nyugatra tudósít. Itt forduljon jobbra!
És emlékszem, hogy milyen nagyon izgultam, amikor megérkeztünk,
nem tudtam, mi lesz a sorsunk, hogy kivel találkozunk.
De csupán szeretetre és örömre leltünk itt.
[szívszorító zene szól]
[sóhajt] Mindez mostanra már olyan távolinak tűnik.
Papa!
Imádkozom, hogy ez a rádióadás téged is megtaláljon.
Bárhol is vagy most, mert én soha nem adom fel a reményt.
Sohasem.
[zene fokozódik]
Szívből szeretlek.
[autó ajtaja csapódik]
[tiszt] Kiszállni!
[zene baljóssá válik]
[zene fokozódik]
[kopog az ajtón]
Megismered a barátodat.
Bárki vagy is, kérlek, bocsáss meg!
[lövés dörren]
[zene elhallgat]
[ajtó nyikorog]
[távoli dörrenés]
[tempós, nyugtalan zene szól]