Cinci, patru...
trei, doi, unu...
Ai noroc că nu te pot împușca.
Am nevoie de tine. Dar nu vei scăpa de mine.
Mareea este în creștere
și doar eu te pot scoate în siguranță,
pentru că doar eu am lumina.
Am încercat cu binișorul. Acum, fac apel la rațiunea ta.
Viața ta e în mâinile mele. Așa cum viața mea e în mâinile tale.
Caut Marea de Flăcări!
De unde știi de Marea de Flăcări?
Mi-a spus tatăl tău.
Ai vorbit cu tatăl meu?
Spune-mi unde este!
Spune-mi că trăiește!
Știu că trăiește.
Îi aud vocea.
Ascultă-mi vocea! Ascultă-mă!
Stai aproape, e aglomerat. Regret, Marie.
PARIS - 14 IUNIE 1940 CU PATRU ANI ÎN URMĂ
Știu că e ziua ta, dar trebuie să mai fac ceva. Ai grijă!
- Ai zis că mergem în vacanță. - Mergem.
Atunci, de ce atâta grabă?
Marie, din păcate, germanii au invadat Parisul chiar de ziua ta.
Scuzați-mă!
Ce vor face germanii cu Franța?
Pentru orgoliul unui om, vor răscoli orașele și vor lua tot ce e de valoare.
Mă ajuți să găsesc cheia de la galeria dinozaurilor?
Ești mai rapidă decât mine.
Trebuie să salvăm ce putem și apoi să ne salvăm pe noi înșine.
E o cușcă la dreapta.
- Daniel! Mai vrei asta? - Da, urgent.
Mă întorc repede.
Scuze că te-am adus, dar, dacă ai fi rămas acasă,
nu e sigur că aș fi reușit să mă întorc la tine.
Se vor închide străzi, va fi stare de asediu.
Când vor veni naziștii la muzeu, pe acestea le vor căuta în primul rând.
- Luăm pietrele cu noi? - Nu! Prinde-te de bară!
Le voi da unor oameni de încredere care le vor scoate din Paris.
Și ce se întâmplă dacă sunt prinși?
Încă un lucru!
După ce ne urcăm în tren, mâncăm tort pentru a sărbători ziua ta.
Mergem în sud, la un prieten.
Ce prieten?
Un prieten pe care mă pot baza că are grijă de lucruri prețioase.
Ca tine, Marie.
Poftim, împăturește partea asta!
Am terminat.
Acum ne așteaptă dinozaurii.
Da-mi mâna și să mergem!
Să le spui că e urgent.
Daniel, te-ai întors!
Germanii au ajuns la ușă.
Le-am spus că am închis, dar cred că vor intra cu forța.
Lasă-i să intre! Dă-le cafea!
Dă-le țigări! Distrage-i cinci minute!
Dă-i cheia, ca să poată încuia toate ușile.
Prefă-te că nu găsești cheia potrivită!
E dificil pentru oamenii care văd.
Vezi? Are mare grijă de mine.
- Unde veți merge? - Nicio grijă, vom fi bine.
Aveți grijă de voi!
Dle Darly, lasă-i să intre!
- Vin imediat. - Spune-mi ce se petrece!
Îmi folosesc haina de ploaie de zece franci
ca să car diamante și bijuterii ce valorează cât jumătate din Paris,
ca să le trimit la Geneva în craniul unui Tyrannosaurus Rex,
unul dintre cei mai teribili monștri din câți au existat
până a apărut cel de-al Treilea Reich.
Stai lângă mine, e o coloană în dreapta ta.
Atenție!
Germanii se apropie. Aici! Stai pe loc!
Dă-mi valiza ta! Tu vei sta pe cărucior.
Hopa sus! Gata!
Gata!
Voi alerga. Ai încredere în mine!
- Am încredere în tine. - Pornim la drum!
Îți garantez un singur lucru, Marie!
Va fi o aniversare de neuitat!
Apoi ce s-a întâmplat?
Un camion aștepta bijuteriile.
Nu știu dacă piatra pe care o cauți era acolo.
Eu știu.
Nu mă mai minți!
Știu că nu era cu celelalte.
Tatăl tău a păstrat-o. Ți-a dat-o ție. Unde e?
Unde este tatăl meu?
Marie, trebuie să îți spun ceva.
Ești oarbă din cauza tatălui tău.
Marea de Flăcări e bună, dar și blestemată.
Oamenii dragi proprietarului sunt loviți de suferințe teribile.
Prețiosul tău tată ți-a făcut cadou întunericul.
BAZAT PE ROMANUL DE ANTHONY DOERR
TOATĂ LUMINA PE CARE NU O PUTEM VEDEA
Caporale Pfennig!
Bombardamentele au fost din nou dirijate și țintite cu grijă.
Am venit să văd dacă ai interceptat vreo transmisiune
care ar putea ghida bombele,
și, când colo, te găsesc făcând puțină...
curățenie!
Sunt curios. Unde e Schmidt?
A picat curentul, s-a ars o siguranță, iar el s-a dus să caute una nouă.
Mă tem că s-ar putea să fi fost prins în explozie.
Așa de tare te temi, că te-ai apucat de curățenie.
Dacă s-a ars siguranța, de ce e lumină?
Și de ce merge radioul?
Am găsit o siguranță de rezervă în pivniță.
Acolo încă mai e sânge. S-a luat pe bocanci.
Și am hotărât să îl curăț.
Privește!
Cineva transmite.
Să vedem ce spune.
„E ca pe vremuri,
în biroul meu din grădina botanică din Paris,
doar că...
Aș vrea să știu ce voiai să spui prin: «Un an nou fericit!»”
O fată.
Transmite o fată.
Codul direcționează bombele.
Dar știai asta deja, nu-i așa, Pfennig?
Iar, când Schmidt a aflat, l-ai omorât.
De ce?
Pistolul!
- Ești spion. - Nu.
Atunci, explică!
Am făcut-o ca să protejez o amintire.
O speranță.
Singura pe care Reich-ul n-a distrus-o.
Te-aș putea executa pe loc, Pfennig.
Însă...
ești singurul operator radio rămas în Saint-Malo.
Așa că noi doi...
vom găsi locul în care se găsește persoana care transmite.
Apoi, îți voi da o armă și o vei ucide pe această fată tu însuți.
Înțelegi?
Da, domnule, înțeleg.
S-a oprit transmisiunea.
Avem timp să așteptăm.
Bombardierele au plecat.
La următoarea transmisiune, o găsim.
L-am adus pe Schmidt aici pentru că te-am bănuit de la bun început.
Aseară, l-am sunat pe comandantul institutului unde ai fost instruit.
El a spus că ai fost selectat deoarece ești un geniu,
unul din cei mai buni băieți din Germania.
Strânge-ți echipamentul!
Mișcă!
Așadar, cum s-a ajuns la asta?
ORFELINATUL DE PE VIKTORIASTRASSE ESSEN, GERMANIA - 14 IUNIE 1940
Continuați-vă munca, copii!
Probabil a venit poliția radiourilor
să te ia pentru că asculți transmisiuni ilegale.
Nu știi despre ce vorbești.
Heil Hitler!
Copii!
Heil Hitler!
Care e scopul vizitei, comandante?
Copii, câți dintre voi ați ascultat radioul azi?
Dacă ați fi ascultat postul național,
ați fi auzit minunata veste.
Trupele germane au intrat în Paris.
Francezii au predat orașul fără lupte.
Francezii sunt o nație foarte decadentă.
Va urma și restul Franței.
A venit cu lemnele de foc, comandante.
Da.
Vreunul din copii a ascultat cumva și alte posturi
în afară de postul național, azi?
Tu! Ai vrut să ridici mâna.
Voia să explice că, de când s-a ridicat antena de la Brandenburg,
poate fi recepționat doar semnalul național, domnule.
Heil Hitler!
Da, așa este, teoretic,
dar cei isteți știu să se fofileze.
Găsesc modalități să asculte transmisiunile străine.
Cei isteți ca tine, băiete!
- Ești Werner Pfennig? - Da, eu sunt.
Da, tu ești.
Într-adevăr, tu ești, și ești chiar motivul vizitei mele.
Pentru că am auzit de tine.
Se spune că ești un geniu.
Se spune că ești jumătate copil, jumătate emițător radio,
că ai niște sârme în cap care pot prinde semnale din New York.
N-am ascultat nimic străin de săptămâni, domnule!
Heil Hitler!
- De fapt, de luni... - Taci!
Nu am venit aici din cauza posturilor străine.
Nu.
Eu...
Am venit aici pentru că unui prieten i s-a stricat radioul,
și vreau ca tu, Werner Pfennig, să îl repari.
Și, într-o clipă, o viață și-a schimbat cursul.
Mergem?
Cea mai frumoasă casă din Essen!
Rechiziționată de la o evreică care a zgâriat gardul
când s-a împotrivit să plece.
Cadoul pentru mine de la însuși Führer-ul.
Iubito, oprește muzica și arată-i băiatului aparatul stricat.
Îmi vreau radioul înapoi.
Pfennig, repară-l!
Am nevoie de unelte să-l repar, dle!
Înainte să te luăm, am intrat în școală
și am deschis dulapul tău,
unde am găsit uneltele cu care făceai radiouri ilegale.
Am găsit unul reglat pe frecvența de unde scurte 13.10,
un post interzis, de undeva din Franța.
Îl asculți pe un profesor bătrân
care povestește copiilor despre știință, lumină, imaginație și tot așa.
Da.
Spune doar lucruri adevărate și minunate, domnule.
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Da, lucruri adevărate și minunate, toate interzise, Werner Pfennig.
Ai ascultat cuvinte interzise, așa că și mintea ta e interzisă.
Acum...
noi știm cu ce te-ai ocupat,
iar tu știi că asta se pedepsește cu moartea.
Așa că uite ce-ți propun:
repari radioul soției mele...
sau mori.
Vino!
S-a stricat conectorul. Trebuie să îl lipesc.
Nu avem aparat de sudură.
Repară-l sau mori.
Astăzi la ora 13:00, timpul meridian, trupele germane de infanterie...
Am reparat radioul, domnule. Heil Hitler!
Foarte bine, Pfennig!
Schimbă naibii canalul înainte să ne corupă mințile.
Da, domnule! Desigur.
GARA SAINT-LAZARE PARIS - 14 IUNIE 1940
La dreapta ta!
Haide, repede! Ajungem în capătul scărilor. Hop!
Atenție! Ține-te de mine! Stai aproape!
Ultimul tren din Paris a plecat deja!
Vă pierdeți timpul! Înapoi!
Înapoi! Trebuie să vă întoarceți! Trebuie să părăsiți gara!
Părăsiți gara!
Ultimul tren a plecat deja!
Trebuie să părăsiți gara acum!
Mergem pe jos.
- Pe jos? - Haide! Da.
Nu avem de ales. Vino!
Mă scuzați! Hai, Marie, ține-te de mine!
Ține-te!
Marie, draga mea, iau eu valiza.
Ce grea e!
Este radioul tău?
S-ar putea să nu găsim altul.
Vreau să știu ce crede profesorul despre asta.
Marie, regret, dar nu îl putem lua.
Poți să-mi explici de ce fuge un oraș întreg, deși nu are unde să fugă?
Îmi explici de ce evreii aleargă cel mai repede?
De ce o țară vrea să o stăpânească pe alta?
Nu pot. Nu pot să-ți explic nimic din toate astea.
La radio, au zis că naziștii îi urăsc pe toți cei care sunt diferiți
și pe toți cei care spun adevărul.
- Marie... - Ascultă-mă!
Sunt diferită. Știu că sunt.
Ai încercat să mă protejezi, dar sunt diferită.
Tu spui adevărul.
Da. Dar voi tăcea ca să te protejez.
Singurul lucru diferit la tine
este că vrei să cari o valiză grea pentru a asculta adevărul,
iar asta e una dintre multele și extraordinarele tale calități, Marie!
În viață, nu trebuie să ascunzi niciodată cine ești.
Dar, în război, supraviețuiești doar dacă ești invizibil.
Îți car eu valiza.
Știi, profesorul se adresează doar oamenilor tineri.
Avem nevoie să înțelegem nebunia acestei lumi.
- Îmi car singură povara. - Nu!
Nu este doar povara ta.
Haide!
Sunt aici.
Marie, am ales special acest hotel deoarece oferă servicii extraordinare.
Tati, aud găinile.
Într-adevăr, au cea mai proaspătă mâncare.
Iar chelnerii, chelnerițele, toți valeții
și cameristele sunt atât de discreți, că nici nu-i auzi.
Simt o briză răcoroasă.
Suntem pe terasă, nu-i așa?
Da. Priveliștea asupra macilor este mirifică.
Sper că nu există obiecte burgheze precum mese sau scaune.
Nu, e cu tematică japoneză. Mâncăm pe genunchi,
iar bucătarul cu stele Michelin e faimos pentru sendvișurile cu pastramă.
- Poftim! - Mulțumesc!
Te rog să îi ceri un șal unui valet.
- Sigur! - E puțin frig.
Mersi. Și...
poate-i spui bucătarului
că îmi ajunge doar o jumătate din sendvișul lui faimos.
- De ce? Nu ți-e foame? - Nu...
Trebuie să economisim mâncarea.
Pentru că nu știi încotro ne îndreptăm,
așa că nu știm cât o să dureze.
Eu știu unde mergem.
Am decis să mergem la Saint-Malo.
Lângă ocean?
Da, lângă ocean. Mănâncă!
Pe cine cunoști în Saint-Malo?
Avem rude acolo.
Și cum o să ajungem acolo?
Vreau să spun...
Nu sunt trenuri.
Nimeni nu ne va duce, pentru că bunătatea a dispărut,
și toți oamenii din lume au devenit răi în același timp.
Nu toți oamenii.
Marie, e aproape ora 22:00.
Să-l ascultăm pe profesor!
Dacă el știe ce se petrece, și eu vreau să aflu.
Astăzi, cred că vorbește despre natura timpului.
Dar, despre orice ar vorbi, întotdeauna acoperă toate subiectele.
Bună seara, copii!
Aș dori să încep transmisiunea din seara aceasta cu unele vorbe
care sunt de actualitate, oriunde ați fi.
Au fost scrise cu foarte mult timp în urmă de un dramaturg grec numit Sofocle,
dar eu cred că vorbele lui dovedesc că lumea nu se schimbă,
indiferent de cât timp se scurge.
Iată ce a scris:
„Tiranul este odrasla mândriei
care bea din cupa otrăvită a nesăbuinței și a vanității
până când, de pe înalta lui culme,
se prăvălește cu capul înainte în țărâna speranței.”
Știu că trăim timpuri întunecate acum, copii,
dar fiți încrezători că lumina va triumfa.
Apropo de lumină, aș vrea să vă vorbesc...
Werner!
Ai fost luat pe sus de Gestapo și tot nu te potolești?
O oră pe zi, vreau să ascult despre bunătate și rațiune.
- Doare! - Ți le tai!
M-a durut.
Nu la fel ca un glonț în cap sau o funie la gât.
Werner, ești tot ce am pe lume.
Ești toată familia mea. Nu pot să te pierd.
- Scuze pentru urechi! - Ești puternică.
Foarte puternică!
Am găsit niște ciocolată.
- Deci, profesorul ce a... - Werner!
Au venit soldații.
Spun că vor să îți vorbească.
Werner, nu ești luat cu forța.
Ai fost ales pentru că ești foarte inteligent.
Vor spune că ești prea mic.
Că ai apărut de nicăieri.
Că nu ar trebui să speri.
Dar eu cred în tine. Știu că vei realiza lucruri mărețe.
Mulțumesc!
Să nu te schimbi, Werner Pfennig!
Chiar dacă uneori ești enervant,
- ...trebuie să nu te schimbi! - Iar mă doare.
Nu-i lăsa să te impresioneze!
Nu-i lăsa să te convingă!
Să nu-ți schimbi sufletul, bine?
Fii ca postul tău ridicol de radio!
Emite pe aceeași frecvență!
Promit.
Da.
Promit!
Jutta...
- Promit! - Jutta!
Felicitări!
Repararea radioului a fost micul meu test pe care l-ai trecut cu brio.
Unde mă duceți?
Într-un loc unde te vor transforma din copil în bărbat,
și din bărbat în soldat.
Heil Hitler!
În regulă, Marie, îi dăm drumul!
Virează la dreapta, Marie! Așa!
Bine! Acum lasă ambreiajul!
- Ce anume? - Ambreiajul!
Ridică piciorul stâng! Așa!
Da! Dă-te la o parte!
Acum furăm mașini?
Nu e o mașină, e un Citroën.
Și nu îl furăm, îl eliberăm în numele Franței!
INSTITUTUL NAȚIONAL POLITIC DE EDUCAȚIE
Privește, Werner Pfennig, te aduc la case tot mai mari.
Institutul Național Politic de Educație.
Școala de elită din Germania,
pentru minți geniale și trupuri de oțel.
Doar supraoamenii supraviețuiesc aici.
Ai citit Friedrich Nietzsche, Werner?
Nu, eu nu citesc.
Doar ascult.
„Ce nu ne omoară, ne face mai puternici.”
Heil Hitler!
Cine sunteți?
Locotenent colonel Siedler.
Am adus pentru înscriere un candidat din Essen.
Mi s-a spus să venim aici.
El ce e?
Un vrăjitor.
El e Werner Pfennig.
Are un talent deosebit la radiouri.
Da, dar...
nu asta am întrebat eu, nu-i așa?
Am întrebat foarte specific, ce e el?
E un băiat.
Când întreabă cineva ce ești,
întreabă, de fapt, ce rasă ești.
„Ce ești” e „ce rasă ești”.
Așadar, vă rog, ce e el?
Este german arian.
Dar, conform dosarului de admitere pe care l-ați depus,
Werner Pfennig a fost găsit în orfelinat.
Așadar, este orfan.
Cine a fost tatăl tău, Werner Pfennig?
Nu știu cine a fost tatăl meu.
Domnule!
Mama ta?
Moartă, domnule!
Moartă, ce?
Moartă, domnule... Heil Hitler!
Vreau să zic, mama ta era germană ariană?
Da, domnule.
Dar tatăl tău care a venit și a plecat putea să fie orice.
Dezbracă-te!
Dacă un băiat nu are acte clarificatoare care să îi ateste originea,
înainte să facă un singur pas în sanctuarul acestei instituții,
trebuie examinat complet,
ca să clarificăm alcătuirea lui rasială genetică.
Am spus să te dezbraci, la naiba!
Voi face măsurători asupra fiecărei părți a corpului lui.
Grosimea buzei, forma nasului,
densitatea osoasă, culoarea ochilor, culoarea pielii,
distanța dintre tâmple, circumferința capului.
Și doar dacă, după ce termin examinarea,
nu rămâne nicio îndoială că nu are sânge de evreu...
Scoate-ți toate hainele!
...atunci va fi acceptat.
Herr Siedler, mulțumim că v-ați gândit la noi!
Acum, vă rog, întoarceți-vă la Essen!
Werner Pfennig e acum în mâinile noastre.
Heil Hitler!
Vești bune, Werner Pfennig!
Nu ești evreu,
așa că vei primi permisiunea să trăiești
și te poți alătura instituției.
Dar te avertizez.
Băiatul care ești acum va muri în curând,
fiind înlocuit cu ceva superior omului.
Atenție!
Heil Hitler!
Om nou la datorie!
Asta e uniforma de instrucție.
Asta e uniforma de sport.
Bretele încrucișate pe spate, paralele în față,
mâneci suflecate la cot,
vei purta un cuțit și o teacă în dreapta centurii.
Fără cărți, fără țigări. Fără obiecte personale.
Ăsta e dulapul tău.
În dulap se țin doar uniforme, bocanci, cuțit, cremă de ghete.
Fără discuții după stingere. Scrisorile se trimit miercurea.
Te vom dezbrăca de toată slăbiciunea, lașitatea și ezitarea.
Vei deveni o ploaie de gloanțe.
Vei renunța la confort, vei trăi să-ți faci datoria.
Vei mânca țară și respira națiune.
Înțelegi?
Da, domnule! Înțeleg.
Bine.
Oferiți-i întâmpinarea tradițională!
Fugi!
Draga mea soră, Jutta,
am ajuns într-un loc foarte interesant.
Sunt multe păduri și câmpuri deschise, iar aerul este foarte curat.
Ceilalți băieți par de treabă, deși sunt mai mari decât mine.
Încă nu am pus mâna pe vreun radio,
dar sunt sigur că va urma.
Spune-i lui frau Elena să fie liniștită,
eu sunt bine
și mă bucur de aer curat.
Sper că tu ești bine.
Te iubesc și mi-e dor de tine!
Cu drag și Heil Hitler,
Werner.
E suficient! Ajunge!
Cred că tu ești noul băiat cu radioul.
Ridică-te, băiete!
Fiți blânzi cu el!
Reich-ul și-a pus mari speranțe în el.
Haide!
Mori ca un leu
sau sfârșești ca un nimeni!
Ridică-te! Haide!
ST. MALO - PATRU ANI MAI TÂRZIU
Nu uita, Pfennig!
În cazul în care greșești intenționat,
nu riști doar viața ta.
Înțeleg că ai o soră,
Jutta.
Dacă nu găsești locul de unde se emite pe unde scurte 13.10,
și sora ta va muri.
Și va muri în chinuri groaznice.
Tati, azi mi-am amintit de călătoria noastră...
Dă-i drumul!
...la Saint-Malo,
de mașina furată,
cum am dormit prin hambare și tufișuri, și cum am furat ouă pe parcurs.
Îmi amintesc cum am ajuns în oraș exact când s-a terminat benzina...
Emite de la jumătate de kilometru la vest.
Virează la dreapta aici!
Și-mi amintesc cât de neliniștită eram când am ajuns aici,
pentru că nu știam care ne va fi soarta sau peste cine vom da.
Dar am fost întâmpinați cu atâta dragoste și bucurie!
Toate acestea par acum un vis îndepărtat.
Tati...
mă rog ca semnalul acestui radio ajungă la tine oriunde ai fi,
pentru că eu nu-mi voi pierde niciodată speranța.
Niciodată.
Te iubesc!
Dă-te jos!
O să-ți întâlnești prietena.
Oricine ești, te rog, iartă-mă!
Subtitrarea: Meda Gaborean