Fem, fyra,
tre, två, ett...
Tur för dig att jag inte kan skjuta dig.
Jag behöver dig. Men du kan inte undkomma mig.
Tidvattnet stiger
och bara jag kan föra dig i säkerhet,
för bara jag har ljuset.
Jag har provat med snällhet. Nu ska jag prova med förnuft.
Ditt liv är i mina händer. Precis som att mitt liv är i dina.
Jag letar efter Lågornas hav.
Hur känner du till Lågornas hav?
Din far berättade för mig.
Har du pratat med min far?
Bara berätta var den är.
Säg att han lever.
Jag vet att han lever.
Jag hör hans röst.
Lyssna på min röst. Lyssna.
Håll dig nära. Det är trångt. Förlåt.
PARIS - 14 JUNI 1940 FYRA ÅR TIDIGARE
Det är din födelsedag, men jag måste göra några saker. Akta.
- Du sa att vi skulle på semester. - Det ska vi.
Varför har vi då så bråttom?
Tyvärr har tyskarna valt att invadera Paris på din födelsedag.
Ursäkta mig.
Vad ska tyskarna göra med Frankrike?
För en mans fåfänga, ska de plundra hela städer och ta allt av värde.
Kan du hitta nyckeln till dinosauriegalleriet?
Du är mycket snabbare än jag.
Kom, vi måste rädda vad vi kan och sen rädda oss själva.
Det står en låda till höger.
- Daniel! Vill du ha den här? - Ja, fort.
Jag kommer snart.
Förlåt att jag tog med dig, men om du var i lägenheten
fanns det ingen garanti att jag kunde komma tillbaka.
De stänger av gatorna och inför utegångsförbud.
När nazisterna kommer till museet letar de först efter dessa.
- Ska vi ta med oss stenarna? - Nej. Håll i.
Jag ska ge dem till några som kan föra dem ut ur Paris.
Vad händer om de grips?
En sista sak.
När vi går ombord på tåget blir det tårta för din födelsedag.
Vi ska söderut hem till en vän.
Vilken vän?
En vän som jag kan lita på för att ta hand om värdefulla saker.
Som du.
Här, vik över den sidan.
Så där.
Nu väntar dinosaurierna.
Ge mig din hand så går vi.
Säg att det är brådskande.
Daniel, tur att du är tillbaka.
Tyskarna är vid ingången.
Vi sa att vi har stängt, men de spränger sig nog in.
Släpp in dem. Bjud på kaffe.
Ge dem cigaretter. Fördröj dem fem minuter.
Ge honom nyckeln så att han kan låsa dörrarna.
Låtsas att du inte hittar rätt nyckel.
Det är svårt att bara använda ögonen.
Hon tar väl hand om mig.
- Vart ska ni? - Oroa dig inte, vi klarar oss.
Ta hand om dig.
Mr Daly, släpp in dem.
- Jag kommer snart. - Berätta vad som händer.
Jag använder min regnkappa
till att frakta diamanter och juveler värda mer än halva Paris,
och skickar dem till Genève i ett Tyrannosaurus rex-huvud,
ett av de värsta monstren som har gått på jordens yta
fram till uppkomsten av tredje riket.
Håll dig nära, det finns en pelare till höger.
Försiktigt. Här.
Tyskarna är nära nu. Här. Här borta. Stanna.
Ge mig din väska. Du ska sitta på resväskan.
Kliv upp. Här.
Så där.
Jag ska springa. Lita på mig.
- Jag litar på dig. - Nu kör vi.
Jag garanterar dig en sak.
Du glömmer aldrig den här födelsedagen.
Vad hände sedan?
En lastbil väntade på juvelerna.
Jag vet inte om den du letar efter fanns där.
Jag vet.
Ljug inte för mig.
Den var inte med de andra.
Din far behöll den. Han gav den till dig. Var är den?
Var är min far?
Du borde veta en sak.
Det är din fars fel att du blev blind.
Lågornas hav är välsignad, men även förbannad.
Nära och kära till dess ägare råkar ut för hemskheter.
Ditt mörker var en gåva från din underbara pappa.
BASERAT PÅ ROMANEN AV ANTHONY DOERR
LJUSET VI INTE SER
Korpral Pfennig.
Än en gång är bombningen noggrant riktad.
Jag ville höra om du hade avlyssnat några sändningar
som kanske vägleder bomberna,
men istället märker jag att du ägnar dig åt lite...
...hushållsarbete!
Jag är nyfiken. Var är Schmidt?
Det blev strömavbrott, en säkring gick, han gick för att leta efter en.
Jag är rädd att han hamnade mitt i en explosion.
Så rädd att du ville tvätta golvet.
Om säkringen gick, varför lyser då lamporna?
Varför fungerar radion?
Jag hittade en extra säkring i källaren.
Det är blod där nere. Jag fick på mina stövlar.
Jag ville tvätta bort det.
Titta.
Någon sänder.
Vi ser vad de säger.
"Det är precis som förr i tiden,
på mitt kontor i Botaniska trädgården i Paris,
fast...
...jag skulle vilja veta vad du menar med gott nytt år."
En flicka.
En flicka sänder.
Koden vägleder bomberna.
Men det visste du redan, eller hur?
Och när Schmidt märkte det, dödade du honom.
Varför?
Pistol.
- Du är en spion. - Nej.
Förklara då!
Jag ville skydda ett minne.
En plats för hopp.
Det enda som riket inte kunde förstöra.
Jag kan avrätta dig här och nu.
Men...
...du är den enda radiooperatören kvar i Saint-Malo.
Så du och jag
ska hitta personen som sänder.
Sedan sätter jag en pistol i din hand och du dödar flickan.
Förstår du?
Ja, sir.
Sändningen upphörde.
Vi har hela dagen.
Bombarna har åkt.
Nästa gång hon sänder hittar vi henne.
Jag satte Schmidt hos dig för att jag var misstänksam mot dig.
Igår kväll ringde jag befälhavaren på institutet där du utbildades.
Han sa att du valdes ut för arbetet eftersom du är ett geni,
en av de bästa pojkarna i Tyskland.
Samla ihop din utrustning.
Sätt fart.
Hur blev det så här?
VIKTORIASTRASSE BARNHEM ESSEN, TYSKLAND - 14 JUNI 1940
Fortsätt ert arbete, barn.
Det är förmodligen radiopolisen
som ska ta dig för att ha lyssnat på illegala sändningar.
Du vet inte vad du pratar om.
Heil Hitler.
Barn.
Heil Hitler!
Vad föranleder ert besök, befälhavaren?
Hur många av er har lyssnat på radio idag?
Om ni har lyssnat på den nationella sändningen
borde ni ha hört de underbara nyheterna.
Idag gick tyska trupper in i Paris.
Fransmännen gav upp staden utan kamp.
Frankrike är en väldigt förfallen nation.
Resten av Frankrike står på tur.
Den följde med tändveden, befälhavaren.
Ja.
Lyssnade någon av er på något annat
än den nationella sändningen idag?
Du. Du var på väg att räcka upp handen.
Han tänkte förklara att sedan Brandenburgantennen sattes upp
kan endast den nationella signalen tas emot, sir.
Heil Hitler.
Ja, det är teorin,
men smarta personer brukar hitta något sätt.
De hittar sätt att lyssna på sändningar från utlandet.
Smarta personer som du, pojk.
- Du är väl Werner Pfennig? - Ja.
Ja, det är du.
Ja, det är du och du är skälet till att jag är här.
För jag har hört talas om dig.
Det sägs att du är ett geni.
Det sägs att du är hälften pojke, hälften radiosändare,
att du har kablar i ditt huvud som kan fånga upp signaler från New York.
Jag har inte lyssnat på utländsk sändning på flera veckor.
Heil Hitler.
- Inte på månader... - Tyst.
Jag är inte här på grund av utländska sändningar.
Nej.
Jag...
Jag är bara här för att jag har en vän vars radio är trasig
och jag vill att du, Werner Pfennig, följer med och lagar den.
Och på ett ögonblick förändrades ett liv.
Ska vi?
Det vackraste huset i Essen.
Beslagtaget från en jude som lämnade sina naglar i grinden,
så motvillig var hon att åka.
En gåva till mig från führern.
Min kära, stäng av musiken och visa pojken den trasiga maskinen.
Jag vill ha tillbaka min radio.
Pfennig, laga den.
Då behöver jag verktyg, sir.
Innan vi hämtade dig gick vi in på skolan
och öppnade ditt skåp
och hittade verktygen som du har använt till radioapparater.
Vi hittade en inställd på kortvågsfrekvens 13,10,
en förbjuden station lokaliserad någonstans i Frankrike.
Du har lyssnat på en gammal professor
som sänder till barn om vetenskap och ljus och fantasi och sådant.
Ja.
Han talar endast om sanningen och vackra saker, sir.
- Heil Hitler. - Heil Hitler.
Ja, sanning och vackra saker som är förbjudna, Werner Pfennig.
Dina öron har hört förbjudna verk, så dina tankar är förbjudna.
Nu...
...vi vet vad du har gjort,
och du vet att straffet för det är döden.
Här är mitt förslag...
Laga min frus radio...
...eller dö.
Kom igen.
Kontakten är dålig. Jag behöver löda den.
Det går inte här.
Laga den eller dö.
Idag kl. 13.00, Greenwich Mean Time, kom tyska trupper, stridsvagnar...
Radion är lagad, sir. Heil Hitler.
Mycket bra.
Byt nu den jävla kanalen innan våra tankar förgiftas.
Ja, sir. Givetvis.
GARE SAINT-LAZARE TÅGSTATION PARIS - 14 JUNI 1940
Till höger.
Fort. Kommer upp på avsatsen. Upp.
Försiktigt. Håll i mig. Håll dig nära.
Sista tåget från Paris har redan åkt!
Ni slösar bort er tid! Backa!
Backa! Ni måste vända om. Ni måste lämna stationen.
Lämna stationen!
Det sista tåget har redan åkt!
Ni måste lämna stationen nu.
Vi måste gå.
- Gå? - Kom. Ja.
Vi har inget val. Kom.
Ursäkta mig. Kom, håll i mig.
Håll i.
Raring, låt mig ta din väska.
Den är så tung.
Är det din radio?
Det finns kanske ingen dit vi ska.
Jag vill veta vad professorn tänker om det som händer.
Jag är ledsen, men vi kan inte ta den med oss.
Kan du förklara varför en hel stad flyr utan någonstans att fly till?
Kan du förklara varför judarna flyr snabbast?
Kan du förklara varför ett land vill äga ett annat?
Nej. Jag kan inte förklara något av det.
På radion säger de att nazisterna hatar alla som är annorlunda,
och att de hatar alla som säger sanningen.
- Marie... - Lyssna på mig.
Jag är annorlunda. Det vet jag.
Du försöker skydda mig, men jag är annorlunda.
Du säger sanningen.
Ja. Och jag håller tyst så att du är trygg.
Det enda annorlunda med dig är
att du är villig att bära en tung vikt för att få höra sanningen,
vilket är en av många speciella saker med dig.
I livet får du aldrig dölja den du är.
Men i krig kan det hålla dig vid liv att inte synas.
Jag bär din väska.
Professorn talar bara till unga människor.
Vi behöver förstå galenskapen i den här världen.
- Jag bär min egen börda. - Nej.
Det är inte din börda att bära ensam.
Kom.
Här är jag.
Jag valde just det här hotellet eftersom servicen är fenomenal.
Pappa, jag hör hönorna.
Ja, bara den färskaste maten.
Servitörerna och servitriserna och betjänterna
och hembiträdena är så diskreta att du inte ens märker dem.
Jag känner en sval bris.
Så vi sitter på terrassen, eller hur?
Ja. Utsikten mot vallmoängen är fantastisk.
Hoppas inte att det finns något så borgerligt som bord och stolar.
Nej, det är japanskt tema. Alla äter på knä
och Michelin-kocken är känd för sina salamimackor.
- Här. - Tack.
Kan du be en av betjänterna om en sjal, tack?
- Ja. - Det är lite kallt.
Tack. Och...
...säg gärna till kocken
att det räcker med en halv macka.
- Varför? Är du inte hungrig? - Nej...
Vi borde spara vår mat.
Eftersom du inte vet vart vi ska,
vet vi inte hur lång tid det tar.
Jag vet vart vi ska.
Vi ska till Saint-Malo.
Vid havet?
Ja, vid havet. Ät.
Vem känner du i Saint-Malo?
Vi har släkt där.
Hur ska vi ta oss dit?
Jag menar...
Det går inga tåg.
Ingen kommer att skjutsa oss eftersom vänligheten är död
och alla människor i världen har blivit elaka samtidigt.
Inte alla människor.
Klockan är nästan tio.
Det är dags för din professor.
Om han vet vad som händer, skulle jag med vilja veta.
Ikväll tror jag att han pratar om tidens natur.
Men oavsett vad han pratar om, handlar det alltid om allt.
Godkväll, barn.
Jag skulle vilja börja kvällens sändning med några ord
som du kanske tycker passar, var du än är.
De skrevs för längesedan av en grekisk dramatiker, Sofokles,
men jag tycker att orden bevisar att saker inte riktigt förändras,
oavsett hur mycket tid som går.
Det här är vad han skrev:
"Tyrannen är stolthetens barn
som dricker hänsynslöshet och fåfänga ur sin kväljande kopp
ända tills han, från sin höga höjd,
faller rakt ner till hoppets damm."
Jag vet att det är mörka tider nu, barn,
men lita alltid på att ljuset segrar.
På tal om ljus, jag vill prata om...
Werner!
Du blev bortförd av Gestapo och ändå lyssnar du?
En timme om dagen vill jag lyssna på vänlighet och förnuft.
- Aj! - Jag borde skära av dem.
Det gjorde ont.
En kula i huvudet eller ett rep runt halsen är värre.
Du är allt jag har.
Du är hela min familj. Jag kan inte förlora dig.
- Förlåt för öronen. - Du är riktigt stark.
Väldigt stark.
Jag hittade lite choklad.
- Vad sa professorn... - Werner!
Soldaterna är här.
De vill prata med dig.
Du ska inte bli bortförd.
Du har valts ut för att du är så smart.
De lär säga att du är för liten.
Att du kom från ingenstans.
Att du inte ska drömma stort.
Men jag tror på dig. Du kommer att göra något fantastiskt.
Tack.
Förbli den du är, Werner Pfennig.
Även om du ofta är irriterande,
- förändras inte... - Du gör mig illa igen.
Låt dig inte imponeras av dem.
Låt dem inte övertala dig.
Låt insidan av din själ förbli densamma.
Som en av dina knäppa radiostationer.
Behåll frekvensen.
Jag lovar.
Ja.
Jag lovar.
Jutta...
- Jag lovar. - Jutta.
Gratulerar.
Att laga radion var mitt lilla test som du klarade galant.
Vart för ni mig?
Till en plats där de gör pojken till en man
och mannen till en soldat.
Heil Hitler.
Okej, nu kör vi, Marie.
Sväng höger. Precis så.
Okej. Släpp kopplingen.
- Vad är det? - Kopplingen!
Lyft vänster fot. Så där.
Ja! Härligt! Flytta dig!
Stjäl vi bilar nu?
Det är inte en bil, det är en Citroën.
Vi stjäl den inte, vi frigör den för hela Frankrike.
NATIONALPOLITISKA UTBILDNINGSINSTITUTET
Titta, Werner Pfennig, husen jag för dig till blir större för varje gång.
Nationalpolitiska utbildningsinstitutet.
Tysklands främsta elitskola,
byggd för de smartaste hjärnorna och starkaste kropparna.
Bara de övermänskliga överlever här.
Läser du Friedrich Nietzsche?
Nej, jag läser inte.
Jag bara lyssnar.
"Det som inte dödar oss gör oss starkare."
Heil Hitler.
Vem är du?
Överstelöjtnant Siedler.
Jag har en kandidat här från Essenavdelningen.
Jag skulle komma hit först.
Vad är han?
En trollkarl.
Det här är Werner Pfennig.
Han har en särskild fallenhet för radioapparater.
Ja, men...
...jag frågade väl inte om fallenhet?
Jag frågade väldigt specifikt: vad är han?
Han är en pojke.
När någon frågar vad du är,
frågar de vilken ras du är.
Du är din ras.
Så vad är han?
Han är tysk arier.
Men enligt ansökningspappret
hittades Werner Pfennig på ett barnhem.
Så han är föräldralös.
Vem var din far?
Jag vet inte vem min far var.
Sir.
Din mor?
Död, sir.
Död vad?
Död, sir... Heil Hitler.
Jag menar, var din mor tysk arier?
Ja, sir.
Men din far som kom och gick kan ha varit vad som helst.
Ta av dina kläder.
Om en pojke inte har tydliga papper gällande hans förfäder,
måste han, innan han ens kan kliva in på institutionens helgedom,
undersökas noggrant,
så vi kan vara säkra på hans rasgenetiska arvsmassa.
Ta av dina jävla kläder!
Jag ska mäta varenda del av hans kropp.
Läpparnas tjocklek, näsprojektionsvinkeln,
bentäthet, ögonfärg, hudfärg,
avstånd mellan tinningarna, huvudets omkrets.
Och bara om, efter genomförd undersökning,
det fastställs att han inte har något judiskt blod...
Ta av allt.
...blir han accepterad.
Herr Siedler, tack för att du tänkte på oss.
Åk nu tillbaka till Essen.
Werner Pfennig är i våra händer nu.
Heil Hitler.
Goda nyheter, Werner Pfennig!
Du är inte jude,
så du kan tillåtas att bo och
gå med i den här institutionen.
Du ska veta en sak.
Pojken du är nu kommer snart att vara död,
ersatt av något mer än mänskligt.
Lystring!
- Heil Hitler! - Heil Hitler!
Genomgång.
Det här är din fältuniform.
Det här är din träningsuniform.
Hängslen korsas där bak, parallellt framtill,
ärmar uppkavlade,
du ska bära kniv i en slida på bältets högra sida.
Inga böcker, inga cigaretter. Inga personliga ägodelar.
Det här är ditt skåp.
Där ska bara finnas uniformer, stövlar, kniv, putsmedel.
Inget prat när ljuset släcks. Brev hem postas på onsdagar.
Vi ska skala bort din svaghet, din feghet, din tveksamhet.
Du ska bli ett vattenfall, en salva kulor.
Du ska avstå från bekvämligheter och leva för plikten.
Du ska endast leva för nationen.
Förstår du?
Ja, sir. Jag förstår.
Bra.
Välkomna honom traditionellt.
Spring.
Min käraste syster, Jutta,
det här är ett väldigt intressant ställe.
Här är mycket skog och öppet land och luften är väldigt ren.
De andra pojkarna verkar okej, fast de flesta är större än jag.
Jag har ännu inte ens tagit en radio i händerna,
men det får jag säkert snart.
Hälsa frau Elena att hon inte ska oroa sig,
för jag mår bra
och njuter av frisk luft.
Jag hoppas att ni alla mår bra.
Jag älskar dig och saknar dig mycket.
Bästa hälsningar och heil Hitler,
Werner.
Det räcker!
Du måste vara den nya radiopojken.
Upp med dig, pojk.
Var snälla mot den här.
Riket har stora förhoppningar om honom.
Kom.
Antingen dör man som ett lejon
eller välter som ett glas spilld mjölk.
Upp. Kom igen.
SAINT-MALO FYRA ÅR SENARE
Kom ihåg, Pfennig...
...om du tänker misslyckas med flit,
står inte bara ditt liv på spel.
Jag vet att du har en syster...
...Jutta.
Om du inte hittar platsen för kortvåg 13,10
kommer din syster också att dö.
En hemsk död.
Pappa, idag har jag tänkt på vår resa...
Kör!
...till Saint-Malo,
och den stulna bilen,
hur vi sov i lador och skjul och stal ägg längs vägen.
Jag minns hur vi anlände till staden precis när bensinen tog slut...
Hon sänder en halv kilometer västerut.
Sväng höger här.
Jag var så nervös när vi kom hit,
när vi inte visste vilket vårt öde skulle bli eller vem vi skulle träffa.
Men vi fann bara kärlek och glädje.
Allt det verkar så långt borta nu.
Pappa...
...jag ber att radiosignalen når dig var du än är,
för jag kommer aldrig att ge upp hoppet.
Aldrig.
All min kärlek.
Gå ut.
Dags att träffa din vän.
Vem du än är, snälla förlåt mig.
Undertexter: Jonna Persson