Pfennig.
Kom nu.
Så...
...du leder vej.
Har hun medskyldige, dør du først.
Er hun alene, får du fornøjelsen af at slå hende ihjel.
Tag den.
Tag den!
Med et opkald
kan jeg give ordrer til, at hun bliver serveret for hundene i SS.
Når hundeførerne er blevet færdige med hende.
Afgang.
Afgang!
Sådan.
Holdt!
- Marie. - Hun er i sikkerhed. På æresord.
Du har lige skudt din kommandofører.
Det er en lang historie.
Marie! Bare rolig. Alt er i orden.
Låsen i døren er ødelagt.
Du må skyde slåen for på indersiden.
Amerikanerne er på vej. Det er kun et spørgsmål om dage nu.
Dine udsendelser hjælper med at målrette deres bombning.
Du må bare være stærk lidt længere.
Aftenens instruktion finder du ved døren på niveau med slåen.
Vores allierede gør resten.
Hjælp mig.
Efterlader vi ligene her?
Jeg har venner, der kommer og henter affaldet.
De tager køretøjet og fodrer mågerne med ligene.
Godt.
Så hun hedder Marie.
Jeg vil ikke høre hendes navn i en tysk mund.
Jeg ved ikke, hvem du er,
men jeg vil godt høre din lange historie.
Tag jakken af.
Du kommer med mig.
Marie! Jeg lukker hoveddøren! Kom ned og lås den.
Kom.
Kapitel 22.
Anden del.
BASERET PÅ ROMANEN AF ANTHONY DOERR
ALT DET LYS VI IKKE SER
FIRE ÅR TIDLIGERE
Overraskelse!
Daniel?
Tante Manec, det er min lille pige, Marie. Hende jeg har skrevet så ofte om.
Jeg er glad for at møde dig, madame Manec.
Og jeg er glad for at møde dig.
- Kom ind. - Tak.
- Den tager jeg.
En til.
Onkel Etienne bryder sig ikke om besøg, men her er vi.
Min bror tilpasser sig. Kom!
- Hvor er vi? - Vi er i køkkenet.
- Er han her? - Selvfølgelig er han her.
Han leger med sin radio på loftet.
Etienne?
Onkel Etienne!
Han kan ikke høre dig. Han har høretelefoner på.
Hvilken slags radio har han?
En irriterende, altopslugende radio døgnet rundt, der kontrollerer ham,
men det er bedre, end at han stirrer ud over havet,
som er den eneste anden ting, han gør.
Daniel.
Jeg håber, du fortæller hver dag, hvor køn hun er.
Tante Manec, hun er blind, ikke døv.
Jeg vil være spejlet på væggen,
og jeg fortæller hende, når hun ikke længere er køn,
men smuk.
Jeg vil ikke være uhøflig,
men vi har rejst i tre dage
og levet af urter og gammelt brød.
- Og stjålne æg og en stjålen bil. - Okay...
Jeg kørte bilen.
Hun behøver ikke detaljer.
Nu må jeg høre dem! Kom og sid ned.
Gå i dækning!
Kan I se noget?
- Er det gas? - Hvad er det?
Gas!
Etienne!
Tag maske på. Masken er i jeres udstyr.
Etienne! Jeg ved ikke, hvordan man gør.
Okay.
Okay!
Tag jeres maske...
Etienne!
Onkel Etienne!
- Det er mig. Daniel. - Ja. Jeg er her.
Må jeg komme ind?
Døren er låst. Øjeblik.
Jeg ved, du ikke kan lide overraskelser.
- Daniel. - Ja.
Det er længe siden.
Må jeg komme ind?
Nej.
Jeg mener, at du nok ikke har lyst.
Vinduerne er lukkede på grund af støjen.
Jeg bliver let forskrækket.
Under alle omstændigheder gør min tilstedeværelse luften tung.
Jeg kan kun dufte syren.
Det er min eau de cologne. Min sidste absurditet.
Jeg kommer ned.
Hvad lytter du til hele dagen?
Verden taler til sig selv som en sindssyg.
Hvad er mikrofonen til?
Onkel Etienne, det er illegalt at sende fra en radio.
- Det dømmes med døden. - Gør det?
Jeg læser ikke aviser.
Vent...
Jeg kan lugte en legendarisk omelet.
Du bliver hædret.
Hun bruger rosmarin og timian.
Jeg tror ikke, at det er til min ære.
Jeg er ikke kommet alene.
Så...
Lad mig fortælle om min bror, Etienne.
Han kan lide radioer.
Jeg vil fortælle dig om ham.
Onkel Etienne var en krigshelt.
Han har fået mange medaljer, og alle har han smidt i havet.
Havet, som du kan se fra vinduet.
Jeg kan ikke se havet, madame Manec.
Ih, du milde. Undskyld.
Han var en krigshelt...
De ting, han så i krigen, kan han ikke glemme.
Han ser dem, når han lukker øjnene,
især når der en høj lyd eller sker uventede ting.
Biler og skrigende måger.
Så i 20 år,
næsten lige siden han kom tilbage fra krigen,
har han holdt sig indendørs.
Går han ikke engang ned til stranden?
Han går ikke engang ned til stranden.
Han siger, han rejser jorden rundt gennem sine bøger,
skønt han sjældent læser,
og sin radio, som han sjældent forlader.
Jeg taler til ham om frisk luft og lys,
men ved du, hvad den dumme mand siger?
Han siger,
at det vigtigste lys i verden er alt det lys, man ikke ser.
Marie...
...det er min onkel Etienne.
Etienne, det er min lille pige, Marie.
Marie, er du okay?
Ja.
Din far siger, at I har haft en spændende rejse.
Undskyld.
Jeg hørte det ikke. Kan du gentage det?
Din far siger, at I har haft en spændende rejse.
Det var en meget spændende rejse.
Har du en radio?
Ja.
Transmitterer du fra den?
Etienne, de er meget sultne. Skær brød.
Velkommen, Marie.
Brød, Etienne.
Er du okay?
Morgenmaden er serveret. Spis.
Lugten af "endelig hjemme", Marie. Spis.
Det er okay, Henri. Han er sammen med mig.
Flyt den.
Hold dig væk fra ovnen, tysker.
I kan godt lide ovne i dit land, ikke?
Der kommer flere luftangreb. Vi har meget at gøre.
Du bør få sovet lidt.
- Hvad med dig? - Jeg vil afhøre fangen.
Da jeg påpegede, at du skød din kommandofører,
sagde du, det var en lang historie.
Du var interesseret i navnet på pigen i huset.
Marie. Det er et godt navn.
Hvorfor er du interesseret i hende?
Den samme lange historie.
Du sporede senderen, hun transmitterede fra.
Kortbølgefrekvens 13,10.
Hvad med den?
Som barn var kortbølgefrekvens 13,10 mit eneste håb.
Kortbølgefrekvens 13,10
var min flugt.
Mit fristed.
Jeg tror ikke, du kan forstå det.
Giv den et skud.
Bombeflyene kommer ved solnedgang.
Jeg har altid været interesseret i radioer.
Da jeg var yngre, skabte min interesse mig problemer.
Hvilke problemer?
NATIONALINSTITUTTET MAJ 1942
Tænk ikke!
Hold ikke op med at tænke!
I har fået en ordre og adlyder med stor glæde.
Tanker ødelægger handling!
Nietzsche fastslår, at vi ikke behøver at overveje vores handlinger.
Vi må blot udføre dem.
Din far er der Führer, og han siger, at du skal hoppe.
Hop!
Kom nu.
Kom nu!
Hvad er smerte? Smerte er ingenting!
Fortsæt.
I hver æske
finder I dele til en almindelig radiosender.
I får en time til at bygge en fungerende radio,
og I begynder nu.
Vi er jægere, ikke de forfulgte.
Løven har ikke lov til at være et lam.
Fart på!
De stærke har ikke lov til at være svage.
De stærke fortærer de svage.
Fart på!
Mozart, Vivaldi, Bach,
ingen af dem har gjort så meget for menneskeracen som Otto Grottingen,
den tyske opfinder af den overkommelige radio.
Goebbels selv har sagt, at "uden radioen
ville nazipartiet aldrig have fået magten."
I bygger et krigsvåben.
Treoghalvtreds sekunder.
Volkheimer, du går ind i skoven.
Gå så langt ind du kan på ti minutter, og tænd for senderen.
Gå.
Begynd.
Nej.
Læg den tilbage.
Når man opererer på østfronten,
har man ikke altid papir og blyant til at skrive ned.
Østfronten? Er jeg ikke for ung?
Tyskland har brug for genier.
Værsgo, tag den.
Skriv dine beregninger ned i mudderet.
Volkheimer er 1,2 kilometer
syd-sydøst væk fra dette punkt.
Werner...
...alder er kun et tal.
Genialitet er en gave.
Efter det gik det hurtigt.
Jeg kom med i signalkorpset
og blev sent til østfronten.
Og mod øst jagtede du frihedskæmpere...
Hvad, der skete der, er også en lang historie.
De ting, jeg har set...
...hjemsøger mig.
Du bør gå ned i kælderen.
De andre er tilbage i aften. Der vil være et forhør.
Jeg forklarer, at du blev sendt til fronten mod din vilje.
De vil kun være interesserede i, hvad du har gjort som soldat.
Jeg har gjort slemme ting...
Mange slemme ting.
Jeg har også gjort slemme ting.
Tak.
Du har aldrig forklaret,
hvorfor du er interesseret i den lille blinde pige,
som bankede løs på dig.
Hun er ikke så lille.
Kællingen havde nær smadret mit hoved.
Hun har noget, der ikke tilhører hende.
Må jeg spørge om, hvad det er?
Det er en diamant.
Den må være en del værd.
Den er mere værd end penge for mig.
Jeg blev diagnosticeret for tre år siden.
Min krop æder sig selv.
Hver dag lidt mere.
Vil en diamant helbrede dig?
Det tror jeg.
Jeg har ledt efter den i tre år.
Tre år.
NATURHISTORISK MUSEUM PARIS - MAJ 1941
- Hvem tog dem? - Ingen anelse.
Tag til den her adresse.
Er der kvinder og børn, så skyd dem,
hvis han ikke er hjemme om 30 minutter.
Nej.
Nu er uret din herre.
Vi begynder igen.
Fortæller du mig sandheden,
er du hjemme i tide til at redde din familie.
Hvem tog juvelerne fra boksen?
Han hedder Daniel.
Daniel LeBlanc.
Museets nøglemester. Gud tilgive mig.
Hvor tog han hen?
Det ved jeg ikke. Det sagde han ikke.
Men juvelerne, du leder efter,
er på vej til Geneve.
De er skjult i en dinosaurs hoved.
Hvis du informerer soldaterne ved kontrolposten
i byens udkant,
vil alle juveler, der var i dette rum, blive dine.
Må jeg tage hjem?
Jeg beder dig.
Ifølge arkivet
var en særlig sten i denne boks
mere værd end dem alle tilsammen.
Den hed Flammehavet.
Blev den opbevaret her?
Ja, den blev aldrig udstillet.
Den er omgærdet med overtro.
En forbandelse.
Har Daniel LeBlanc selv rørt den?
Han tror ikke på forbandelser. Han er videnskabsmand som mig.
I to var de eneste, der tog jer af stenen.
- Kun ham og dig. - Jeg beder dig.
Lad mig tage hjem.
- Var han alene, da han tog juvelerne? - Ja.
Nej. Han var sammen med sin datter.
En kvinde?
Pige.
Hun er blind.
Har han en blind datter?
Så bør videnskabsmanden Daniel LeBlanc
måske genoverveje sin afvisning af overtro.
Hvor tog Daniel LeBlanc og den lille forbandede blinde pige hen?
Jeg har sagt, at jeg ikke ved det. På æresord.
Jeg sværger ved mine børn. Jeg ved ikke, hvor han tog hen.
Kender du Flammehavets forbandelse?
Det tager mig mindst 15 minutter at komme hjem.
Lad mig gå!
De, der besidder den, lever for evigt.
Jeg beder dig...
Men deres kære lider grusom modgang.
Du burde have haft handsker på.
Nej! Jeg kan stadig nå hjem!
Lad mig redde min familie!
Vi fandt dinosaurens hoved.
Men Flammehavet var der ikke.
Tror du, den blinde pige har den?
Når amerikanerne kommer,
ville folk her hive mig ud på gaden som forræder,
fordi jeg sov med tyske soldater.
Barbere mit hoved, hælde tjære over mig
og hælde pudevår fyldt med fjer over mig.
Derefter hænger de mig.
Vi vil alle møde vores skæbne, når amerikanerne kommer.
Kan du få mig ud af byen?
Hvorfor skulle jeg det?
Fordi jeg ved, hvor den blinde pige bor.
Det afslutter kapitel 22, anden del i En verdensomsejling under havet.
Far, hvis du lytter,
jeg var tæt på at blive dræbt i går på grund af en sten.
Jeg leder efter Flammehavet! Hvor er den?
Jeg ved ikke, hvor længe jeg har, før den tysker finder mig igen.
Men indtil han gør, bliver jeg her,
hvor det hele begyndte.
Efter alle bomberne,
al røgen...
...kan jeg stadig lugte syren.
Der er fem trin her.
Du drejer til venstre.
Jeg lukker dig kun ind, fordi jeg ved, at du ikke kan se rodet
og dømme mig.
Syren?
Duften af syren minder mig om lykkeligere tider,
da jeg var en ung mand og noget af en dandy.
- Ved du, hvad en dandy er? - Nej.
Godt. Sæt dig her.
Okay.
Du sidder nu foran min radio.
Hvis jeg tænder den...
Det er senderen,
og signalet kan bringe mig verden rundt på sekunder.
Det ene øjeblik i Afrika,
så i Cuba og Australien,
og pokkers, så er batteriet gået,
og jeg må ned i kælderen for at hente et nyt.
Hvad er mikrofonen til?
Mikrofonen er tilsluttet senderen,
og jeg bruger den af og til og føjer min stemme til snakken.
Hvad siger du, når du taler?
Jeg siger: "Er verden ikke et smukt sted?"
Og så spørger du:
"Hvorfor ødelægger vi den?"
Det siger du, ikke?
Når jeg taler, hænder det, at ordene vælger sig selv.
Etienne...
Må jeg kalde dig Etienne?
Grandonkel Etienne får dig til at lyde som en slags kejser.
Jeg er kejser, men blot i dette loftsrum.
Jeg føler, at jeg allerede kender dig, men ikke ved det navn.
Du bør gå.
Din far sagde, at han ville tage dig med til havet.
- Kommer du ikke med? - Nej.
Hvorfor ikke?
Ser du ting, der ikke er der?
Ting, du ikke glemmer.
Din far venter.
Da jeg hørte din stemme nedenunder, vidste jeg, at jeg kendte den.
Det meste af mit liv har jeg lyttet til udsendelser af en mand,
der kalder sig selv professor på kortbølgefrekvens 13,10.
Du er professoren.
Det er absurd.
Ligner jeg en professor?
Jeg ved ikke, hvordan du ser ud,
men jeg kender stemmer, som om de var ansigter.
Du er professoren.
Jeg var ikke sikker på, at der var nogen, der lyttede.
Jeg lyttede altid.
Mange af os gjorde, tror jeg.
Nå, men...
...professoren er væk. Jeg har pakket ham ned,
og nu bruger jeg radioen til vigtigere ting.
Hvad er mere vigtigt end det, du sagde til os?
Marie, hør her.
Du må ikke fortælle nogen om det her, er du med?
Ja.
Din far venter.
Værsgo.
Tak.
- Pas på ned ad trappen. - Ja.
- Der er fem trin. - Faktisk er der seks.
Til venstre.
Hvad synes du om havet?
Det lyder, som en der trækker vejret i sin søvn.
Jeg har altid følt det, som om verden snapper efter vejret igen og igen.
Snapper efter vejret.
Det kan jeg lide.
Vi må måske blive her et stykke tid. Er det okay?
- Det er mere end okay. - Godt.
Madame Manec sagde, at onkel Etienne var en krigshelt,
men han virker ikke som en krigshelt.
Låser man en tiger ned i en metalkasse,
vil den ligne en metalkasse.
Jeg har tænkt mig at begynde ved kystvejen og så ende på byens torv.
Begynde hvad?
Jeg bygger en model af byen, som dine fingre kan udforske.
Ellers vil du sidde fast i huset.
Du vil blive som onkel Etienne.
Når jeg har indøvet modellen,
tager jeg ham med ud. Jeg viser ham selv rundt i byen. Du får se.
Det gør jeg sikkert, men nu må jeg arbejde.
Sådan.
Hvordan i alverden vil du udmåle hele byen?
Et trin ad gangen.
Og jeg er den skøre.
312, 313, 314,
315, 316, 317, 318, 319, 320, 321,
322, 323, 324.
Her er træet. Du holder det her.
Vi vil slibe den med sandpapir. Sådan.
Ikke mere kaffe, onkel Etienne. Jeg holder.
Nej, den er til mig,
og det er cognac.
Så du udmåler gaderne og er færdig, ikke?
Næsten. Hvorfor?
Madame Manec var hos slagteren.
Hun hørte folk tale om manden, der talte sine skridt.
Det er en lille by, Daniel.
Hvad så?
En anden kvinde hviskede, at manden havde parisisk accent.
En tredje sagde, at hun havde hørt,
at den mystiske mand fra Paris var kommet for at hjælpe modstandsbevægelsen.
Og han udmålte byen til de amerikanske bombefly.
Du må hellere tage Marie med ned.
Gestapo er her.
- Pis. - Nej, bare rolig.
Var det for radioen, ville de være 100.
De tjekker blot rygtet om den underlige mand fra Paris.
Fortæl sandheden. Vis dem dine papirer, og du er okay.
Du har ikke gjort noget galt.
Har du, Daniel?
Der er visse ting, jeg ikke har fortalt.
Hvilke ting?
Nogle hemmeligheder bør holdes hemmelige.
Jeg forventer ikke, at du forstår.
Du er ikke den eneste med hemmeligheder.
Du må hellere åbne døren, før de slår den ind.
Du kan godt holde tæt, ikke?
Du må ikke nævne museet, radioen, mikrofonen.
Jeg ved det. Vi må ikke virke bange.
Nej, det må vi ikke.
- For vi er ikke bange. - Nej.
Det er pigen, og det er hendes far.
Er du blind?
Ja.
- Hey! - Det er okay.
Vores tyske venner vil blot bekræfte Maries tilstand.
- Hvad holder jeg? - Det ved jeg ikke.
Man har set din far måle gader og brolægninger i byen.
- Ja. - "Ja." Hun er sød.
Han vil lave et kort til folk, der måske kommer her.
Jeg bygger en model af byen,
så min datter kan lære gaderne at kende.
Fortalte din far sandheden?
Ja. Da vi boede i Paris, byggede han også en model til mig.
Et...
...to...
...begge øjne er kønne.
Og begge er i udu.
Første del af historien er bekræftet.
Vis mig, hvad du har bygget.
Marie.
- I er kommet fra Paris? - Ja.
Hvad lavede du i Paris?
Jeg var tømrer, som du kan se.
Hvorfor kom I her?
Jeg ville have min datter ud af byen, så hun kunne få frisk luft.
Hvad hedder du?
Claude. Claude Dugarry.
Vis mig dine papirer, hr. Dugarry.
Nu.
Jeg sender papirerne til Paris. De vil tjekke dig.
Du har stort talent.
Og fået en grum skæbne.
Ikke en grum skæbne, men en velsignelse.
Det er ikke rigtigt? Du gav Gestapo falske papirer.
De er godt lavet.
Lederen af konservatorafdelingen på museet har lavet dem.
Hvorfor trøster det mig ikke?
Bliv klar til aftensmaden. Vi må diskutere det med madame Manec.
Etienne, hvor meget ved han?
Om hvad?
- Jeg lægger Marie i seng. - Jeg vil ikke i seng.
- Marie... - Det er en hemmelighed.
Jeg kan høre det i deres stemmer.
Derfor skal du gå i seng.
Jeg beder dig.
Kom.
Da du bor her,
er det nok bedst, du kender sandheden.
I Saint-Malo er der en organisation.
Visse mennesker i byen kommer med oplysninger til mig,
der omhandler troppebevægelser, tog, skibe ind og ud af havnen,
- og jeg... - Radioen.
Før tyskerne kom, brugte jeg radioen til at prædike fred.
Og nu er den blevet et krigsvåben.
Og et meget værdifuldt et.
Jeg koder oplysningerne og sender dem videre til London.
Har du brug for mig, siger du til.
Lige nu har vi brug for, at du ikke tiltrækker opmærksomhed igen.
Er det forstået?
Så
tigeren patruljerer stadig i sin metalkasse.
Vive la France.
- Det er, som om vi er under havet. - Ja. Jeg kom på besøg i ferierne
og tog herned i grotten for at samle østers.
Var Etienne her, da du var dreng?
Selvfølgelig, en ung mand.
- Hold den her. - Ja.
Det var før, krigen ændrede ham.
Før den gjorde, ja.
Hvad er det?
Det er den friskeste østers, du nogensinde vil smage.
Den er endog bedre end dem i Paris.
Hvordan var han? Etienne, mener jeg.
Han brugte eau de cologne
og havde piger bag på motorcyklen.
De hvinede. Det kan jeg huske.
Han var fantastisk.
Hvad? Det var en bølge.
Det var ikke en bølge. Det var dig.
Det var dig.
- Det var en kæmpe bølge. - Hvor er de?
Hvor er de små engle?
Jeg har ofret et helt sæt tøj på dem.
Tag for dig.
Østers fra grotten plejede at være de bedste i verden.
Og det er de stadig.
Perfekte.
Det er 20 år siden.
Hvis du elsker dem så højt, hvorfor henter du dem så ikke selv?
- Det er bare en lille tur på stranden. - Marie.
Holder man op med at spørge, bliver det normalt.
Måske kan du komme med næste gang.
Når jeg kender gaderne, kan jeg tage dig med.
Beklager, min datter kan være meget direkte.
Marie,
jeg tror, du ved, hvorfor jeg ikke går ud.
Men det er uden mening.
Fortiden ligger bag os.
Troede du ikke på videnskab?
- Marie, stop. - Nej, Daniel. Det er okay.
Hvorfor forestiller du dig ikke, at jeg er som en af de her østers?
Jeg sidder fast i min skal.
Men du er ikke en østers.
Hvem har hørt om en østers, der parfumerer sig med syren
og kører på motorcykel med hvinende piger?
Sådan. Du har gjort det. Du har gjort ham ked af det.
Måske må nogen gøre det.
- Marie... - Ja?
Bliv ved med at spørge, om jeg vil med.
Og en dag, hvis det er dig, der spørger, så gør jeg det måske.
Godt.
Så er det afgjort.
Ja.
Nej.
Ikke flere østers til jer. I må gemme til madame Manec.
Det er en god pointe. Vi bør nok ikke spise flere.
Jeg kan høre jer.
- Det er en skal. - Min hørelse er fremragende.
- Okay. - Mange tak.
Daniel, om lidt
vil du møde modstandsbevægelsens efterretningsudvalg.
Du kender vores hemmelighed. Nu må vi høre din.
Bør Marie ikke gå?
Marie har bevist, at hun er klogere end os.
Hun bør blive.
Vi kommer med kager og lækkerier.
- Goddag. - Goddag.
Tante Manec, undskyld mig.
Men vi har et følsomt møde.
Ja, det har vi.
Du, i modstandsbevægelsen?
Kloge dreng.
Må jeg præsentere de gamle damers modstandsbevægelsesklub i Saint-Malo?
Kvinder holder langt bedre på hemmeligheder end mænd.
Kvinderne observerer troppebevægelser
og skibstrafikken ind og ud af havnen.
Vi køber fisk på havnemuren. Tre gamle damer. Uden for enhver mistanke.
Vores indkøbsliste er navnene på torpedobåde.
Vi giver de tyske unge soldater kaffe,
og de taler til os, som var vi deres mødre.
De fortæller os alt.
Det er genialt.
Min søster overtalte mig til at blive
- medlem af udvalget. - Han var en helt i skyttegravene.
Det er let at være helt på sit eget loft.
Etienne siger, at vi har et problem.
Ja.
På naturhistorisk museum i Paris, hvor jeg arbejdede,
flyttede jeg alle juveler og sendte dem til Geneve,
før tyskerne kunne tage dem.
Bravo!
Men mit navn er uden tvivl på listen.
Daniel gav Gestapo falske papirer.
Han siger, at de er godt lavet.
Men jeg er stadig en mand fra Paris med en blind datter.
Måske vil tyskerne have for travlt til at finde sammenhængen.
Tyskere er tyskere.
En enhed vil være udpeget til at eftersøge ædelsten.
Men det er ikke mig, de leder efter.
Det er noget, jeg har.
En særlig juvel.
Den mest berømte juvel i Frankrig.
Den, som bladene siger, er forbandet?
Den slags sten, der tiltrækker galninge.
Har du den her? I dette hus?
Ja, jeg havde intet valg.
Hvis jeg havde vidst, hvad I lavede,
ville jeg aldrig have bragt problemet hertil.
Vil I have, at vi tager afsted, gør vi det.
I krigstid
ændrer prioriteter sig.
Du er familie, og det er for evigt.
Men lige nu tjener vi Frankrig,
og det betyder, at vi må lede tyskerne på vildspor.
Vi har ingen tid at spilde.
En returbillet til Paris, kontanter og en adresse, hvor du er i sikkerhed.
Du må ikke bekymre dig.
Hvorfor bekymre sig?
Din far kommer tilbage. Vi har en plan.
Hvilken plan?
Vi har bedt vores venner i den parisiske modstandsbevægelse
om at lade det rygte,
at Daniel LeBlanc er blevet set i Paris.
I morgen
bliver jeg fotograferet på en café, hvor jeg læser morgendagens avis.
Og så giver de tyskerne en adresse.
Men når de kommer frem...
De finder mine ting og også nogle af dine.
Jeg har dem i min kuffert.
Jeg efterlader dem i lejligheden,
og så bliver jeg set og fotograferet i Bordeaux.
Bordeaux?
- Det er blot tre timer med tog. - Og blot en dag.
I Bordeaux vil vores venner udbrede,
at en mand med en blind datter blev smuglet over grænsen til Spanien.
Smuglerne blev betalt med en stor diamant,
der nu er blevet smuglet ind i Spanien.
- Hvis planen virker... - Hvad mener du med "hvis"?
Hvis planen virker, er jeg hjemme om seks dage.
Hvorfor ikke tage den forbandede juvel med
og lade tyskerne finde den? Så holder de måske op med at lede.
Fordi tyskerne er vores fjender, og stenen tilhører ikke dem.
Den tilhører Frankrig, og vi er franskmænd.
Vi kan ikke give vores lands mest værdifulde juvel til de monstre.
Jeg må lede dem på vildspor for at beskytte dig.
Marie, jeg skal nå et tog.
Etienne vil lade dig bruge radioen.
Tal til mig, hvor end jeg er. Jeg vil lytte og være hos dig.
Ja.
Jeg vil tale til dig, uanset hvor lang tid der går.
Og jeg vil være hos dig.
Far, jeg er stadig hos dig. Jeg taler stadig til dig.
Jeg ved, du kan høre mig.
Vi venter på amerikanerne, og så kommer du hjem.
Jeg ved det.
Godnat, far.
Jeg elsker dig.
Det er nu.
Jeg troede, du ville prøve at flygte.
Jeg blev, fordi jeg stoler på dig.
Hvorfor skulle du gøre det?
I går var jeg sikker på, at jeg genkendte stemmen.
Da indså jeg...
...at du kender pigen, som nu transmitterer på kortbølgefrekvens 13,10.
Du kender huset.
Du er ham.
Du er professoren.
Jeg er soldat. Du er soldat. Fortiden er ligegyldig.
Sid ned.
Så?
Han er ung. Han er radiooperatør.
- Han hedder Werner... - Vi er ligeglade med navne.
Han blev fjernet fra et børnehjem mod sin vilje
og kom med i signalregimentet.
Hvor mange kvinder og børn, har du dræbt?
Mit job var at lokalisere radioer, der transmitterede beskeder.
Og når radierne var lokaliseret?
Bare giv os et slag på tasken.
Hvor mange mænd, kvinder og børn har du dræbt?
Du sagde, jeg kunne afslutte min historie.
Jeg vil forklare, hvad der skete.
Vi ved, hvad der skete.
Kammerater i Normandiet og Belgien har fortalt det.
Enhver, der blev fundet med en radio, blev henrettet af dit regiment.
Deres familier blev også henrettet. Deres naboer blev henrettet.
Mænd, kvinder, børn henrettet.
Han var blot ansat til at spore frekvenser.
- Professor... - Professor?
Vi er ikke interesseret i at høre på dig.
Og vi kan heller ikke holde fanger.
Jeg kan tage mig af ham.
Han er ikke dit barn.
Tage ansvaret, mener jeg.
Hvorfor vil du gøre det?
- Dommen er let. Dødsstraf. - I forstår ikke!
- Hvem vil eksekvere straffen? - Mig. Jeg skyder ham selv.
- Nej! Jacqueline! Nej! - Etienne, tag hjem.
Det var ikke en bombe.
Nej, det var artilleri.
Amerikansk artilleri.
Amerikanerne er ved porten!
- Friheden kommer. Endelig. - Det er amerikanerne!
- Etienne, fjern dig. - Han er okay.
Han er fjenden. Gå til side.
Gå til side, Etienne!
Etienne, nu!
Nej! Jeg har spildt halvdelen af mit liv på frygt.
Du må være frygtløs.
Jeg siger det ikke igen.
- Gå til side, Etienne. - Min dreng...
- Etienne! - Jeg er professoren.
Marie?
Jeg gentager det ikke!
Jeg ved, at du er deroppe.
Lyt til mig, som du har gjort.
Gå til side!
Du kan ikke undslippe!
Løb!
Tekster af: Maria Kastberg