‏- שנים עשר באוגוסט, 1944 -
‏פניג.
‏בוא.
‏אז...
‏אתה תוביל את הדרך.
‏אם יש לה משתפי פעולה, אתה תמות ראשון.
‏אם היא לבד, אתה תזכה בעונג להרוג אותה.
‏קח אותו.
‏קח אותו!
‏בפקודה אחת,
‏אני יכול לשלח את כלבי האס-אס באחותך...
‏אחרי שהכלבנים יסיימו איתה.
‏זוז.
‏זוז!
‏נכון מאוד.
‏עצור!
‏מרי! ‏-היא מוגנת. אני מבטיח.
‏הרגע ירית במפקד שלך.
‏זה סיפור ארוך.
‏מרי! אל תדאגי, הכול בסדר!
‏המנעול של הדלת הזו שבור!
‏תצטרכי לנעול את הדלת בבריח מבפנים.
‏האמריקנים בדרך לכאן. ‏זה רק עניין של כמה ימים.
‏השידורים שלך מסייעים להם לכוון את הפצצות.
‏תצטרכי להיות חזקה רק עוד קצת.
‏תיגעי בדלת שאליה מתחבר הבריח ‏בשביל ההוראות של הערב.
‏בני בריתנו יעשו את השאר.
‏עזור לי.
‏נשאיר כאן את הגופות?
‏יש לי חברים שיבואו לאסוף את האשפה.
‏הם יאספו את הרכב ויאכילו את השחפים בגופות.
‏יופי.
‏אז שמה הוא מרי.
‏אני לא רוצה לשמוע את שמה מתוך פה גרמני.
‏אני לא יודע מי אתה, לעזאזל,
‏אבל אני רוצה לשמוע את הסיפור הארוך שלך.
‏תפשוט את הז'קט הזה.
‏אתה בא איתי.
‏מרי! אני סוגר את הדלת הראשית! ‏תרדי לנעול אותה.
‏בוא נלך.
‏פרק 22.
‏חלק שני.
‏- על פי הרומן מאת אנתוני דואר -
‏- כל האור שאיננו רואים -
‏- ארבע שנים קודם לכן -
‏הפתעה!
‏דניאל?
‏הדודה מנק, זו בתי הקטנה מרי. ‏זו שכתבתי לך עליה לעיתים קרובות.
‏נעים להכיר, גברת מנק.
‏גם לי נעים מאוד להכיר אותך.
‏תיכנסו. ‏-תודה.
‏תודה. ‏-אני אקח את זה.
‏עוד אחד.
‏אני יודע שהדוד אטיין לא אוהב אורחים, ‏אבל הנה אנחנו.
‏אחי יתרגל. בואו!
‏איפה אנחנו? ‏-אנחנו במטבח.
‏הוא כאן? ‏-מובן שהוא כאן.
‏הוא בטח בעליית הגג, משחק עם הרדיו שלו.
‏אטיין?
‏הדוד אטיין!
‏הוא לא ישמע אותך. הוא משתמש באוזניות.
‏איזה מין רדיו יש לו?
‏רדיו מעצבן מאוד ‏ששואב אותו 24 שעות ביממה ושולט במוחו,
‏אבל זה עדיף על כך שיבהה באוקיינוס,
‏וזה הדבר הנוסף היחיד שהוא עושה.
‏דניאל.
‏אני מקווה שאתה אומר לה בכל יום ‏כמה היא יפה.
‏הדודה מנק, היא עיוורת, לא חירשת.
‏אני אהיה בשבילה המראה שעל הקיר,
‏ואני אגיד לה מתי היא תפסיק להיות יפה,
‏ותתחיל להיות יפהפייה.
‏הדודה מנק, אני לא מתכוון להתחצף,
‏אבל שלושה ימים היינו בדרכים
‏וחיינו על שאריות עשבים ולחם עבש.
‏ועל ביצים גנובות ומכונית גנובה. ‏-טוב...
‏אני נהגתי במכונית.
‏היא לא צריכה לשמוע את הפרטים.
‏עכשיו אני מוכרחה לשמוע את הפרטים! ‏בואו, שבו.
‏תתפסו מחסה!
‏אתה רואה משהו?
‏זה גז? ‏-מה זה?
‏גז!
‏אטיין!
‏תעטו מסכות! הן נמצאות בערכות שלכם!
‏אטיין! אני לא יודע מה לעשות. ‏אני לא יודע איך זה פועל.
‏בסדר.
‏בסדר!
‏תעטו את המסכות המזוינות...
‏אטיין!
‏הדוד אטיין!
‏זה אני, דניאל! ‏-כן! כן, אני כאן.
‏אפשר להיכנס?
‏הדלת נעולה. חכה.
‏אני יודע שאתה לא אוהב הפתעות.
‏דניאל. ‏-כן.
‏מזמן לא התראינו.
‏אני יכול להיכנס?
‏לא.
‏כלומר, אני חושב שלא תרצה.
‏אני סוגר את החלונות בגלל הרעש.
‏אני נבהל בקלות.
‏בכל מקרה, אני מתאר לעצמי ‏שהאוויר נהיה כבד בנוכחותי.
‏אני מריח רק לילך.
‏זה הבושם שלי. הדבר המגוחך האחרון שנשאר לי.
‏אני ארד למטה.
‏למה אתה מאזין כל היום?
‏אתה יודע, לעולם שמדבר לעצמו ‏כמו משוגע רגזן.
‏למה משמש המיקרופון?
‏הדוד אטיין, השידור ממכשיר רדיו אינו חוקי.
‏דינו מוות. ‏-האומנם?
‏אני לא קורא הרבה עיתונים.
‏רגע...
‏אני מריח אומלט אגדי.
‏היא השקיעה לכבודך.
‏היא הוסיפה רוזמרין וטימין.
‏אני חושב שזה לא לכבודי.
‏לא באתי לכאן לבדי.
‏אז...
‏אספר לך על אחי אטיין.
‏שמעתי שהוא אוהב את הרדיו.
‏אספר לך עליו.
‏את מבינה, הדוד אטיין היה גיבור מלחמה.
‏הוא זכה במדליות רבות, ‏ואת כולן השליך לאוקיינוס.
‏לאוקיינוס שאת רואה מחוץ לחלון.
‏אני לא רואה את האוקיינוס, גברת מנק.
‏אלוהים, אני מצטערת.
‏אז הוא גיבור מלחמה...
‏את הדברים שהוא ראה במלחמה ‏הוא לא יכול שלא לראות עכשיו.
‏הוא רואה אותם כשהוא עוצם עיניים,
‏במיוחד כשיש רעש חזק או דברים לא צפויים.
‏מכוניות וצווחות של שחפים.
‏לכן, במשך 20 שנה,
‏כמעט מאז היום שבו הוא חזר מהמלחמה,
‏הוא נשאר כאן, בתוך הבית הזה.
‏הוא לא יוצא אפילו לחוף הים?
‏הוא לא יוצא אפילו לחוף הים.
‏הוא אומר שהוא מטייל בעולם ‏באמצעות הספרים שלו,
‏אבל הוא לא קורא הרבה,
‏ובאמצעות הרדיו שלו, ‏שהוא לא עוזב כמעט אף פעם.
‏אני מדברת איתו על אוויר צח ועל אור,
‏אבל את יודעת מה הטיפשון אומר? ‏-מה?
‏הוא אומר
‏שהאור החשוב ביותר בעולם ‏הוא כל האור שאיננו רואים.
‏מרי...
‏זה הדוד שלי, אטיין.
‏אטיין, זו בתי הקטנה מרי.
‏מרי, את בסדר?
‏כן.
‏אביך אומר שעברתם מסע מעניין בדרך לכאן.
‏אני מצטערת.
‏לא שמעתי. תוכל לומר זאת שוב?
‏אביך סיפר לי שעברתם מסע מעניין בדרך לכאן.
‏זה היה מסע מעניין מאוד.
‏יש לך רדיו?
‏כן.
‏אתה משדר ממנו?
‏אטיין, הם רעבים מאוד. תפרוס לחם.
‏ברוכה הבאה, מרי.
‏לחם, אטיין.
‏את בסדר?
‏ארוחת הבוקר מוכנה. תאכלו!
‏ריח השיבה הביתה, מרי. תאכלי.
‏- סן-מלו ‏אוגוסט 1944 -
‏זה בסדר, הנרי. הוא איתי.
‏תזיז את זה.
‏תתרחק מהתנור, גרמני.
‏אתם אוהבים תנורים במדינה שלכם, נכון?
‏הלילה יהיו עוד פשיטות אוויריות. ‏יש לנו עבודה רבה.
‏כדאי שתלך לישון.
‏מה איתך? ‏-אני אחקור את השבוי.
‏כשציינתי בפניך שירית במפקד שלך,
‏אמרת שזה סיפור ארוך.
‏התעניינת בשמה של הנערה שבבית.
‏מרי, זה שם טוב.
‏למה אתה מעוניין בה?
‏זה אותו סיפור ארוך.
‏איתרת את המשדר שהיא משדרת ממנו.
‏גל 13.10.
‏מה איתו?
‏כשהייתי ילד, גל 13.10 היה תקוותי היחידה.
‏גל 13.10...
‏היה הבריחה שלי מהמציאות.
‏מקום המפלט שלי.
‏אני לא חושב שתוכל להבין.
‏נסה אותי.
‏המפציצים יבואו רק אחרי השקיעה.
‏תמיד התעניינתי במכשירי רדיו,
‏וכשהייתי קטן, ‏העניין הזה סיבך אותי בצרות רבות.
‏באילו צרות?
‏- מוסד חינוך לאומי-פוליטי ‏מאי 1942 -
‏אל תחשבו!
‏אל תעצרו לחשוב!
‏קיבלתם פקודה, ואתם תמלאו אותה בשמחה!
‏המחשבה הורסת את הפעולה!
‏פרידריך ניטשה אמר ‏שאנחנו לא נדרשים לשקול את פעולותינו!
‏עלינו פשוט לעשות!
‏אביך הוא הפיהרר והוא אומר לך לקפוץ!
‏קפוץ!
‏קדימה!
‏קדימה.
‏מהו כאב? כאב הוא שום דבר!
‏תמשיכו לזוז!
‏בכל אחת מהקופסאות האלה,
‏תמצאו את כל המרכיבים של מקלט רדיו פשוט.
‏יש לכם שעה אחת לבנות רדיו מתפקד,
‏החל מעכשיו.
‏אנחנו ציידים, לא ניצודים!
‏האריה אינו חופשי להפוך לטלה!
‏זוזו!
‏החזקים אינם חופשיים להיות חלשים!
‏החזקים טורפים את החלשים!
‏זוזו!
‏מוצרט, ויוולדי, באך,
‏אף אחד מהם ‏לא קידם את האנושות כמו אוטו גרוטינגן,
‏הגרמני שהמציא את הרדיו השווה לכל כיס!
‏גבלס בעצמו אמר שבלי הרדיו,
‏המפלגה הנאצית לא הייתה עולה לשלטון.
‏אתם בונים נשק שישמש במלחמה.
‏חמישים ושלוש שניות.
‏פולקהיימר, תיכנס ליער.
‏תתרחק כמה שיותר בעשר דקות, ‏ואז תפעיל את המקלט שלך.
‏לך.
‏תתחיל.
‏לא.
‏תחזיר אותו.
‏כשתפעיל רדיו בחזית המזרחית,
‏לא תמיד יהיו לך עיפרון ונייר ‏כדי לכתוב את החישובים שלך.
‏החזית המזרחית? אני לא צעיר מדי?
‏גרמניה זקוקה לגאונים.
‏הנה, קח.
‏תכתוב את החישובים שלך בבוץ.
‏פולקהיימר נמצא במרחק 1.2 ק "מ
‏דרומית מזרחית לנקודה הזאת.
‏ורנר...
‏גיל הוא רק מספר.
‏גאונות היא מתנה.
‏אחר כך קידמו אותי במסלול המהיר.
‏הצטרפתי לחיל האותות
‏ולבסוף נשלחתי לחזית המזרחית.
‏במזרח צדת פרטיזנים...
‏גם מה שקרה אחרי שהגעתי לחזית המזרחית ‏הוא סיפור ארוך.
‏הדברים שראיתי...
‏הם רודפים אותי.
‏כדאי שתרד למרתף.
‏האחרים יחזרו הערב ונעמיד אותך למשפט.
‏אסביר להם שנשלחת לחזית בניגוד לרצונך.
‏הדבר היחיד שיעניין אותם ‏הוא מה שעשית אחרי שנהיית חייל.
‏עשיתי דברים רעים...
‏דברים רעים רבים.
‏גם אני עשיתי דברים רעים.
‏תודה לך.
‏לא הסברת מעולם...
‏מה גרם לך להתעניין בנערה העיוורת הקטנה
‏שהכתה אותך בחוזקה כזו?
‏היא לא קטנה כל כך.
‏הכלבה כמעט שברה לי את הגולגולת.
‏יש לה משהו שלא שייך לה.
‏אפשר לשאול מה זה?
‏זה יהלום.
‏הוא ודאי שווה הרבה מאוד.
‏בשבילי הוא שווה יותר מכסף.
‏לפני שלוש שנים אבחנו אצלי מחלה.
‏הגוף שלי אוכל את עצמו.
‏קצת יותר בכל יום.
‏ויהלום ירפא אותך?
‏אני מאמין שכן.
‏אני מחפש אותו כבר שלוש שנים.
‏שלוש שנים מזוינות.
‏- המוזאון להיסטוריה של הטבע ‏פריז, מאי 1941 -
‏מי לקח אותן? ‏-אין לי מושג.
‏לך לכתובת הזו.
‏אם יהיו שם נשים וילדים, תירה בהם
‏אם האיש הזה לא יחזור בתוך חצי שעה.
‏לא.
‏עכשיו, השעון הוא אדונך.
‏בוא נתחיל שוב.
‏אם תגיד לי את האמת,
‏תחזור הביתה בזמן להציל את משפחתך.
‏מי לקח את האבנים היקרות שהיו בכספת הזאת?
‏שמו דניאל.
‏דניאל לבלאן.
‏האחראי על המפתחות במוזאון הזה. ‏שהאל יסלח לי.
‏לאן הוא הלך?
‏נשבע שאני לא יודע. הוא לא אמר לי.
‏אבל האבנים שאתה מחפש,
‏הן בדרך לז'נבה.
‏הן הוחבאו בתוך ראש של דינוזאור.
‏אם תיידע בכך את החיילים שעומדים במחסום
‏ביציאות מהעיר,
‏כל האבנים היקרות שהיו בחדר הזה יהיו שלך.
‏עכשיו אני יכול ללכת הביתה?
‏בבקשה.
‏לפי הארכיון,
‏בכספת הזאת הייתה אבן אחת מסוימת
‏ששווה יותר מכל האחרות גם יחד.
‏היא מכונה ים הלהבות.
‏היא נשמרה כאן, נכון?
‏כן. היא לא הוצגה לראווה מעולם.
‏יש אמונה טפלה.
‏קללה.
‏דניאל לבלאן נגע בה בידיו?
‏הוא לא מאמין בקללות. הוא איש של מדע כמוני.
‏רק שנינו התעסקנו עם האבן הזו אי פעם.
‏רק אתה והוא. ‏-בבקשה.
‏תן לי ללכת הביתה.
‏הוא היה לבד כשלקח את האבנים? ‏-כן.
‏לא. הוא היה עם בתו.
‏אישה?
‏נערה.
‏היא עיוורת.
‏יש לו בת עיוורת?
‏אז אולי דניאל לבלאן, איש של מדע,
‏צריך לשקול מחדש את כפירתו באמונה הטפלה.
‏לאן הלכו דניאל לבלאן ובתו הקטנה והמקוללת?
‏אמרתי לך שאני לא יודע. ‏אני נשבע שאני לא יודע! נשבע באלוהים.
‏אני נשבע בחיי התינוקות שלי. ‏אני לא יודע, אדוני, לאן הוא הלך!
‏אתה יודע מהי קללת ים הלהבות?
‏בבקשה. ייקח לי 15 דקות לפחות להגיע הביתה.
‏בבקשה, תן לי ללכת!
‏האדם שהיא בבעלותו יחיה לנצח.
‏בבקשה, אדוני...
‏אבל גורל יקיריו יהיה רע ומר.
‏הייתם צריכים לעטות כפפות לפחות.
‏לא! אני יכול להספיק להגיע הביתה!
‏בבקשה, תן לי להציל את משפחתי! המשפחה שלי!
‏מצאנו את ראש הדינוזאור,
‏אבל אבן ים הלהבות לא הייתה בו.
‏אתה חושב שהיא אצל הנערה העיוורת?
‏אתה יודע, כשהאמריקנים יבואו,
‏האנשים כאן יגררו אותי אל הרחוב כבוגדת
‏כי שכבתי עם חיילים גרמנים.
‏יגלחו את ראשי, יכסו אותי בזפת שחורה
‏ואז ישליכו עליי כריות מלאות בנוצות.
‏לאחר מכן הם יתלו אותי.
‏כולנו נתמודד עם גורלנו כשהאמריקנים יבואו.
‏תוכל להוציא אותי מהעיר הזאת?
‏למה לי?
‏כי אני יודעת היכן גרה הנערה העיוורת.
‏בזאת מסתיים חלקו השני של פרק 22 ‏של "עשרים אלף מיל מתחת למים".
‏אבא, אם אתה מאזין,
‏כמעט נהרגתי אתמול בערב בגלל חתיכת אבן.
‏אני מחפש את ים הלהבות! איפה היא?
‏אני לא יודעת כמה זמן יעבור ‏עד שהגרמני ימצא אותי שוב,
‏אבל עד שזה יקרה, אני אישאר כאן,
‏במקום שבו הכול התחיל.
‏אחרי כל הפצצות,
‏כל העשן...
‏אני עדיין מריחה פרחי לילך.
‏יש כאן חמש מדרגות.
‏אנחנו פונים שמאלה.
‏אני מרשה לך להיכנס ‏רק כי את לא רואה את הבלגן ששורר כאן,
‏אז לא תשפטי אותי.
‏לילך?
‏ריח הלילך מחזיר אותי לתקופה מאושרת יותר,
‏שבה הייתי נער, יש שיאמרו עלם חמודות.
‏את יודעת מה זה "עלם חמודות"? ‏-לא.
‏יופי. עכשיו שבי כאן.
‏בסדר.
‏טוב, עכשיו את יושבת מול הרדיו שלי.
‏עכשיו, אם אפעיל אותו...
‏זה המקלט,
‏והחוגה הזאת ‏יכולה לשאת אותי ברחבי העולם בתוך שניות.
‏רגע אחד אני באפריקה,
‏רגע אחר בקובה, ואז אני באוסטרליה
‏ואז... לעזאזל, הסוללה נגמרה,
‏אני צריך לרדת למרתף כדי להביא סוללה חדשה.
‏למה משמש המיקרופון?
‏המיקרופון מחובר לזה, למשדר,
‏ולפעמים אני משתמש בו ‏כדי להוסיף את קולי לערבוביית הקולות.
‏מה אתה אומר כשאתה מדבר?
‏אני אומר, "נכון שהעולם הוא מקום יפה?"
‏ואז אתה שואל,
‏"אז למה אנחנו משמידים אותו?"
‏נכון שאתה אומר את זה?
‏לפעמים, כשאני מדבר, המילים בוחרות את עצמן.
‏אטיין...
‏אוכל לקרוא לך פשוט אטיין?
‏כי "דוד רבא אטיין" ‏גורם לך להישמע כמו איזה קיסר.
‏אני אכן קיסר, אבל רק בעליית הגג הזו.
‏אטיין, אני מרגישה שאני כבר מכירה אותך, ‏אבל לא בשם הזה.
‏מרי, אני חושב שכדאי שתלכי.
‏אביך אמר שהוא רוצה לקחת אותך לאוקיינוס.
‏אולי תצטרף אלינו? ‏-לא.
‏למה לא?
‏כי אתה רואה דברים ‏שלא נמצאים שם באמת, נכון?
‏דברים שאתה לא מצליח לשכוח.
‏מרי, אביך מחכה.
‏כששמעתי אותך מדבר למטה, ‏הייתי בטוחה שאני מכירה את הקול שלך.
‏כמעט כל חיי, אני מאזינה לשידורים של אדם
‏שמכנה את עצמו "הפרופסור" ומשדר בגל 13.10.
‏אתה הפרופסור.
‏זה מגוחך.
‏אני נראה לך כמו פרופסור?
‏אני לא יודעת איך אתה נראה,
‏אבל אני מזהה קולות כמו שמזהים פרצופים.
‏אתה הפרופסור.
‏אף פעם לא הייתי בטוח שמישהו מאזין לי בכלל.
‏אני תמיד האזנתי.
‏אני חושבת שרבים האזינו.
‏טוב...
‏הפרופסור איננו. הנחתי אותו בצד
‏ועכשיו אני משתמש ברדיו לדברים חשובים יותר.
‏מה יכול להיות חשוב יותר ‏מכל הדברים שאמרת לנו?
‏מרי, תקשיבי,
‏אסור לך לספר על זה לאף אחד, את מבינה?
‏כן.
‏עכשיו, אביך ודאי מחכה לך.
‏בבקשה.
‏תודה.
‏תיזהרי במדרגות. ‏-אני יודעת.
‏יש שם חמש מדרגות. ‏-שש, למען האמת.
‏משמאל.
‏מה דעתך על האוקיינוס?
‏הוא נשמע כמו מישהו שנושם בשנתו.
‏זה תמיד נשמע לי ‏כאילו העולם מסדיר נשימה שוב ושוב.
‏מסדיר נשימה.
‏זה מוצא חן בעיניי.
‏ייתכן שניאלץ להישאר כאן זמן מה. זה בסדר?
‏זה יותר מבסדר. ‏-יופי.
‏גברת מנק אמרה שהדוד אטיין היה גיבור מלחמה,
‏אבל הוא לא נראה לי כמו גיבור מלחמה.
‏אם תכלאי נמר בקופסת מתכת,
‏היא תיראה כמו קופסת מתכת.
‏אני חושב שאתחיל בדרך החוף ‏ואסיים בכיכר העיירה.
‏תתחיל מה?
‏אני אבנה דגם של העיירה ‏כדי שאצבעותייך יוכלו לחקור אותו.
‏אחרת תהיי תקועה בבית.
‏את תהיי כמו הדוד אטיין.
‏אחרי שאלמד את הדגם,
‏אקח אותו החוצה. ‏אראה לו את העיירה בעצמי. אתה תראה.
‏אין לי ספק בכך, ‏אבל עכשיו אני צריך להתחיל לעבוד.
‏כן, הנה.
‏איך לכל הרוחות תמדוד את העיר כולה?
‏צעד אחר צעד.
‏ואני המשוגע.
‏312, 313, 314,
‏315, 316, 317, 318, 319, 320, 321,
‏322, 323, 324.
‏הנה העץ. טוב, את תחזיקי אותו כאן.
‏אנחנו רוצים ללטש אותו. זהו זה.
‏לא צריך עוד קפה, הדוד אטיין. אני מסיים.
‏לא, זה בשבילי,
‏וזה ברנדי.
‏מדידות הרחובות שלך הסתיימו, נכון?
‏כמעט. למה?
‏גברת מנק הייתה אצל הקצב.
‏היא שמעה אנשים מדברים על האיש שסופר צעדים.
‏זו עיירה קטנה, דניאל.
‏אז מה?
‏אישה נוספת לחשה שלאיש יש מבטא פריזאי,
‏והשלישית אמרה שהיא שמעה
‏שהאיש המסתורי מפריז ‏בא לעזור לכוח ההתנגדות,
‏ושהוא מודד את העיר ‏בשביל המפציצים האמריקניים.
‏כדאי שתקרא למרי ותיקח אותה למטה.
‏חיילי הגסטפו הגיעו.
‏לעזאזל! ‏-לא, אל תדאג.
‏אם זה היה בשביל הרדיו, היו כאן 100 מהם.
‏הם רק בודקים את השמועה ‏על האיש המוזר מפריז.
‏תגיד להם את האמת, ‏תראה את המסמכים שלך ותהיה בסדר.
‏לא עשית שום דבר רע.
‏נכון, דניאל?
‏אטיין, יש דברים שלא סיפרתי לך.
‏אילו דברים?
‏יש סודות שעדיף לשמור בסוד.
‏אני לא מצפה שתבין.
‏אתה לא היחיד שיש לו סודות.
‏כדאי שתפתח את הדלת לפני שהם ישברו אותה.
‏את יודעת לא להגיד להם, נכון?
‏אל תגידי להם על המוזאון, ‏על הרדיו, על המיקרופון.
‏אני יודעת. אסור לנו להראות פחד.
‏נכון.
‏כי אנחנו לא מפחדים. ‏-נכון.
‏זו הנערה וזה אביה.
‏את עיוורת?
‏כן, אדוני.
‏היי! ‏-זה בסדר.
‏חברינו הגרמנים ‏רק רוצים לוודא את מצבה של מרי.
‏מה אני מחזיק? ‏-אני... לא יודעת, אדוני.
‏אבא שלך נצפה ‏מודד רחובות ומדרכות ברחבי העיר.
‏כן, אדוני. ‏- "כן, אדוני". היא חמודה.
‏הוא מודד אותם כאילו הוא יוצר מפה ‏לאנשים שמתכננים לבוא לכאן.
‏אני בונה דגם מוקטן של העיר
‏כדי שבתי תכיר את הרחובות.
‏מה שאבא שלך אמר נכון?
‏כן, אדוני. וכשגרנו בפריז, ‏גם שם הוא בנה בשבילי דגם.
‏אחת...
‏שתיים...
‏שתי העיניים יפות.
‏ושתיהן לא פועלות.
‏החלק הראשון של הסיפור אושר.
‏עכשיו, תראה לי מה בנית.
‏מרי.
‏באת לכאן מפריז? ‏-כן.
‏מה עשית בפריז?
‏הייתי נגר, כמו שאתה רואה.
‏למה באת לכאן?
‏כדי להוציא את הבת שלי מהעיר, ‏שתנשום אוויר צח.
‏מה שמך?
‏קלוד. קלוד דוגרי.
‏תראה לי את המסמכים שלך, מר דוגרי.
‏עכשיו.
‏אשלח את המסמכים שלך לפריז. ‏שם יאמתו את זהותך.
‏יש לך מיומנות רבה.
‏וביש מזל נוראי.
‏זה לא ביש מזל. זו ברכה.
‏אני לא מאמין. נתת מסמכים מזויפים לגסטפו.
‏הם טובים מאוד.
‏ראש מחלקת שחזור פריטי אומנות במוזאון ‏הכין אותם.
‏למה זה לא ממלא אותי ביטחון?
‏תתכוננו לארוחת הערב. ‏אנחנו צריכים לדבר על זה עם גברת מנק.
‏אטיין, כמה הוא יודע?
‏יודע על מה?
‏אני אקח את מרי למיטתה. ‏-אני לא רוצה ללכת לישון.
‏מרי... ‏-זה סוד.
‏אני שומעת את זה בקולותיהם.
‏לכן את צריכה ללכת לישון.
‏מרי, בבקשה.
‏בואי.
‏כיוון שאתה גר כאן עכשיו,
‏עדיף כנראה שתדע את האמת.
‏בסן-מלו פועל ארגון.
‏אנשים מסוימים בעיירה מוסרים לי מידע מסוים
‏על תנועת הכוחות, הרכבות, ‏הספינות שיוצאות מהנמל ונכנסות אליו,
‏ואני... ‏-הרדיו.
‏לפני שהגרמנים באו, ‏השתמשתי ברדיו כדי להטיף לשלום.
‏עכשיו הוא הפך לכלי מלחמה.
‏כלי בעל ערך רב.
‏אני שולח את המידע הזה ללונדון באופן מוצפן.
‏אם עזרתי נחוצה, אעשה כל מה שתרצה.
‏כרגע אני צריך ‏שלא תמשוך שוב תשומת לב לבית הזה.
‏זה ברור?
‏אז...
‏הנמר עודנו מפטרל בתוך קופסת המתכת שלו.
‏תחי צרפת.
‏אנחנו כאילו מתחת לאוקיינוס. ‏-כן, ביקרתי כאן בחגים,
‏ונהגתי לבוא לכאן, ‏למערת המבצר, ולאסוף צדפות.
‏אטיין היה כאן כשהיית ילד?
‏כמובן. הוא היה בחור צעיר.
‏הנה, תחזיקי את זה. ‏-כן.
‏זה היה לפני שהמלחמה שינתה אותו.
‏לפני זה, כן.
‏מה זה?
‏זו, יקירתי, ‏הצדפה הטרייה ביותר שתאכלי אי פעם.
‏היא טעימה יותר מהצדפות בפריז.
‏איך הוא היה? אטיין?
‏הוא נהג להתבשם
‏ולהרכיב נשים על האופנוע שלו.
‏הן צרחו. זה מה שאני זוכר.
‏הוא היה ממש מרהיב.
‏מה? זה היה גל.
‏זה לא היה גל, זה היית אתה.
‏זה היית אתה.
‏זה היה גל ענקי. ‏-איפה הן?
‏איפה המלאכיות הקטנות?
‏כפי שאתה רואה, הקרבתי למענן חליפה שלמה.
‏אתה מוזמן לקחת.
‏הצדפות ממערת המבצר היו פעם הטובות בעולם.
‏וזה לא השתנה!
‏שלמות.
‏עברו 20 שנה, דניאל.
‏אם אתה אוהב אותן כל כך, ‏למה אתה לא הולך לאסוף אותן בעצמך?
‏זו הליכה קצרה לאורך החוף. ‏-מרי, בבקשה.
‏אבא, אם מפסיקים לשאול, זו נהיית הנורמה.
‏אולי בפעם הבאה תבוא איתנו.
‏אחרי שאכיר את הרחובות, ‏אוכל לקחת אותך בעצמי.
‏אני מצטער, הדוד אטיין, ‏בתי נוטה להיות ישירה מאוד.
‏מרי...
‏את כנראה יודעת למה אני לא יוצא מהבית.
‏אבל אין לכך סיבה אמיתית.
‏העבר נגמר.
‏חשבתי שאתה מאמין במדע.
‏מרי, תפסיקי בבקשה. ‏-לא, דניאל. זה בסדר.
‏מרי, אולי תדמייני אותי כאחת הצדפות האלה?
‏אני תקוע בקונכייה שלי.
‏אבל אתה לא צדפה, אטיין.
‏מי שמע על צדפה שמתבשמת בריח לילך
‏ורוכבת על אופנוע עם נערות שצורחות?
‏זהו, עשית את זה. גרמת לו צער רב.
‏אולי מישהו צריך לעשות את זה.
‏מרי... ‏-כן?
‏תמשיכי להציע לי לבוא איתך.
‏יום אחד, אם תציעי, אולי אצטרף.
‏יופי.
‏אז קבענו.
‏כן.
‏לא.
‏תפסיקו לאכול צדפות. לא יישארו לגברת מנק.
‏כן, את צודקת. לא כדאי שנאכל עוד.
‏אני שומעת אתכם.
‏זו רק הקונכייה. ‏-אני עיוורת, יש לי שמיעה מצוינת.
‏בסדר. ‏-תודה רבה.
‏טוב, דניאל, בעוד זמן קצר מאוד,
‏אתה תפגוש את ועדת המודיעין ‏של כוח ההתנגדות של סן-מלו.
‏אתה יודע את סודותינו. ‏הגיע הזמן שנגלה את שלך.
‏לא כדאי שמרי תלך?
‏אני חושב שמרי הוכיחה ‏שהיא חכמה יותר משנינו.
‏עדיף שהיא תישאר.
‏הבאנו מאפים וכיבוד!
‏שלום. ‏-שלום.
‏הדודה מנק, סלחי לי,
‏אבל אנחנו עומדים לקיים פגישה סודית.
‏נכון מאוד.
‏אתן כוח ההתנגדות?
‏ילד חכם.
‏תרשה לי להציג בפניך ‏את מועדון הזקנות המורדות של סן-מלו.
‏נשים שומרות סודות ‏הרבה יותר טוב מגברים, יקירתי.
‏הנשים האלה צופות גם בתנועת הכוחות
‏ובספינות שנכנסות לנמל ויוצאות ממנו.
‏אנחנו קונות דגים על חומת הנמל. ‏שלוש נשים זקנות. איש לא יחשוד בנו.
‏רשימות הקניות ‏כוללות את שמות סירות הטורפדו.
‏אנו מביאות קפה לחיילים הגרמנים הצעירים
‏והם מדברים איתנו כמו עם אימא שלהם.
‏הם מספרים לנו הכול.
‏זה גאוני.
‏אחותי שכנעה אותי להצטרף לוועדה
‏על תקן גבר לשם כבוד. ‏-הוא היה גיבור בשוחות.
‏קל יותר להיות גיבור בעליית הגג שלך.
‏אטיין אמר שיש לנו בעיה.
‏כן.
‏במוזאון ההיסטוריה של הטבע בפריז, שם עבדתי,
‏לקחתי את כל האבנים היקרות ‏ושלחתי אותן לז'נבה
‏לפני שהגרמנים לקחו אותן.
‏כל הכבוד!
‏אבל אין לי ספק שהשם שלי מופיע ברשימה.
‏דניאל נתן לגסטפו מסמכים מזויפים.
‏הוא אמר לי שהם טובים מאוד.
‏כן, אבל בכל זאת, ‏אני אדם מפריז עם בת עיוורת.
‏אולי הגרמנים יהיו עסוקים מדי ‏ולא יקשרו בין הדברים.
‏הגרמנים הם גרמנים,
‏הם יקצו יחידה להשבת האבנים היקרות.
‏בכל מקרה, הם לא באמת מחפשים אותי,
‏אלא דבר שברשותי.
‏אבן מסוימת.
‏האבן המפורסמת ביותר בצרפת.
‏זאת שכתוב במגזינים שהיא מקוללת?
‏אבן מהסוג שמושך משוגעים.
‏היא כאן, בבית הזה?
‏כן, לא הייתה לי ברירה.
‏לו ידעתי מה אתם עושים כאן,
‏לא הייתי מביא לכאן את הצרה הזו.
‏אם אתם רוצים שנעזוב, נעשה זאת.
‏בזמנים של מלחמה, דניאל...
‏סדר העדיפויות משתנה.
‏אתם קרובי משפחה שלנו, דם מדמנו, ‏וקשר דם הוא נצחי.
‏אבל כרגע, חובתנו נתונה לצרפת
‏וזה אומר שעלינו להטעות את הגרמנים.
‏אסור לבזבז אף רגע.
‏כרטיס חזרה לפריז, מעט כסף ‏וכתובת שבה תהיה מוגן.
‏מרי, אל תדאגי בבקשה.
‏למה לי לדאוג?
‏מרי, אביך יחזור. יש לנו תוכנית.
‏איזו תוכנית?
‏כבר ביקשנו מחברינו בכוח ההתנגדות הפריזאי
‏להפיץ באמצעות המודיעים שלהם
‏שדניאל לבלאן נצפה בפריז.
‏מחר...
‏יצלמו אותי בבית קפה, ‏קורא את העיתון של מחר,
‏ואז הם יספקו כתובת לגרמנים.
‏אבל כשהגרמנים יגיעו לכתובת הזו...
‏הם ימצאו את החפצים שלי וגם כמה שלך.
‏לקחתי אותם במזוודה שלי.
‏אשאיר אותם בדירה כדי שימצאו אותם,
‏ואז יראו ויצלמו אותי בבורדו.
‏בורדו?
‏במרחק שלוש שעות ברכבת בלבד. ‏-אהיה שם רק יום אחד.
‏בבורדו, חברינו יפיצו שמועה
‏שגבר ובתו העיוורת ‏הוברחו במעבר הגבול לספרד.
‏ושהמבריחים קיבלו יהלום גדול כתשלום,
‏שגם הוא הוברח לספרד.
‏אם התוכנית תצליח... ‏-מה זאת אומרת, "אם"?
‏אם התוכנית תצליח, ‏אחזור הביתה בעוד שישה ימים.
‏אז למה שלא תיקח את האבן המקוללת לפריז,
‏תשאיר אותה שם כדי שהגרמנים ימצאו אותה, ‏ואז הם אולי יפסיקו לחפש?
‏כי הגרמנים הם האויבים שלנו, ‏והאבן לא שייכת להם.
‏היא שייכת לצרפת ואנחנו אזרחי צרפת.
‏אסור לנו לתת למפלצות האלה ‏את האבן היקרה ביותר של אומתנו.
‏אני מוכרח לנסוע ‏כדי להטעות אותם ולהגן עלייך.
‏עכשיו אני צריך לעלות על רכבת.
‏אטיין ייתן לך להשתמש ברדיו.
‏דברי אליי, ובכל מקום שאהיה, ‏אאזין לך ואהיה איתך.
‏אעשה זאת.
‏אמשיך לדבר אלייך, לא משנה כמה זמן תיעדר,
‏ואני אהיה איתך.
‏אבא, אני עדיין איתך. אני ממשיכה לדבר אליך.
‏אני יודעת שאתה שומע.
‏- סן-מלו ‏אוגוסט 1944 -
‏אתה מחכה שהאמריקנים יבואו, ‏ואז תחזור הביתה.
‏אני יודעת את זה.
‏לילה טוב, אבא.
‏אני אוהבת אותך.
‏הגיע הזמן.
‏חשבתי שתנסה לברוח.
‏נשארתי כי אני סומך עליך.
‏למה לך לסמוך עליי?
‏אתמול הייתי בטוח שאני מכיר את קולך,
‏ואז הבנתי...
‏אתה מכיר את הנערה שמשדרת עכשיו בגל 13.10.
‏אתה מכיר את הבית.
‏אתה הוא.
‏אתה הפרופסור.
‏אני חייל. אתה חייל. ‏כל מה שהיה לפני כן לא משנה.
‏שב.
‏נו?
‏הוא צעיר, הוא מפעיל רדיו,
‏שמו ורנר... ‏-לא אכפת לנו משמות.
‏הוא נלקח מבית יתומים בניגוד לרצונו
‏והוכרח להצטרף לחיל האותות.
‏כמה גברים, נשים וילדים הרגת?
‏התפקיד שלי היה לאתר מכשירי רדיו ‏ששימשו לשידור מסרים.
‏וכשאיתרת אותם?
‏תן לנו הערכה גסה.
‏כמה גברים, נשים וילדים הרגת?
‏אדוני, אמרת שאוכל לסיים את סיפורי.
‏בבקשה, אני רוצה להסביר מה קרה.
‏אנחנו יודעים מה קרה!
‏אחינו בנורמנדי ובבלגיה סיפרו לנו מה קרה.
‏מי שנמצא אצלו מכשיר רדיו ‏הוצא להורג על ידי אנשי היחידה שלך.
‏המשפחות שלהם הוצאו איתם להורג, ‏וגם השכנים שלהם הוצאו להורג.
‏גברים, נשים וילדים הוצאו להורג.
‏הוא רק איתר את התדרים.
‏פרופסור, בבקשה... ‏-פרופסור?
‏אנחנו לא מעוניינים במה שיש לך לומר, גרמני.
‏ואין לנו אפשרות להחזיק שבויים!
‏אני אטפל בו.
‏הוא לא הילד שלך!
‏תטפל? ‏-התכוונתי שהוא באחריותי.
‏למה? למה לך לעשות את זה?
‏גזר הדין פשוט, העונש הוא מוות! ‏-אתם לא מבינים!
‏מי יבצע את העונש? ‏-אני. אירה בו במו ידיי.
‏לא. ז'קלין, לא! ‏-אטיין, לך הביתה!
‏זו לא הייתה פצצה ממטוס.
‏לא. זו הייתה ארטילריה.
‏ארטילריה אמריקנית.
‏האמריקנים בשער!
‏אבא, החירות קרובה. היא באה סוף סוף. ‏-אלה האמריקנים!
‏אטיין, זוז! ‏-הוא ילד טוב!
‏הוא האויב! עכשיו זוז הצידה.
‏זוז הצידה, אטיין!
‏אטיין, עכשיו!
‏לא! בזבזתי את חיי בהסתתרות מהפחדים שלי.
‏עכשיו עליך להיות חסר פחד!
‏אטיין, לא אומר לך שוב!
‏זוז הצידה, אטיין! ‏-ילד...
‏אטיין! ‏-אני הפרופסור.
‏מרי?
‏לא אומר לך שוב!
‏אני יודע שאת שם, מרי!
‏תקשיב לי כמו שהקשבת פעם.
‏זוז הצידה!
‏אין דרך מילוט!
‏ברח!
‏תרגום כתוביות: עטר אברמסון