12. KOLOVOZA 1944.
Pfennig.
Dođi.
Dakle...
Povedi nas.
Ako ima suradnike, prvi ćeš umrijeti.
Ako je sama, imat ćeš zadovoljstvo da je ubiješ.
Uzmi ga.
Uzmi ga!
Jednom porukom
mogu zapovjediti da tvoju sestru bace esesovskim psima...
kad je se vodiči pasa zasite.
Kreni.
Kreni!
Tako treba.
Stani!
- Marie! - Nije u opasnosti. Uvjeravam vas.
Ustrijelio si svog zapovjednika.
Duga priča.
Marie! Ne brini se. Sve je u redu!
Brava na vratima je slomljena!
Moraš navući zasune iznutra.
Amerikanci dolaze. Samo je pitanje dana.
Tvoje im emisije pomažu da bombama pogode mete.
Samo moraš još malo ostati snažna.
Dodirni vrata u visini zasuna za večerašnje upute.
Saveznici će učiniti ostalo.
Pomozi mi.
Hoćemo li trupla ostaviti ovdje?
Moji će prijatelji doći i pokupiti smeće.
Uzet će vozilo i trupla baciti galebovima.
Dobro.
Dakle, zove se Marie.
Ne želim čuti njezino ime iz njemačkih usta.
Ne znam tko si,
ali želim čuti tvoju dugu priču.
Skini tu jaknu.
Ideš sa mnom.
Marie! Zatvaram ulazna vrata! Spusti se i zaključaj ih.
Idemo.
Poglavlje 22.
Drugi paragraf.
PREMA ROMANU ANTHONYJA DOERRA
SVJETLO KOJE NE VIDIMO
ČETIRI GODINE PRIJE
Iznenađenje!
Daniele?
Teto Manec, ovo je moja kći Marie. Često sam ti pisao o njoj.
Drago mi je, madame Manec.
I meni.
- Uđite. - Hvala.
- Daj mi to.
Još jedan.
Znam da stric Etienne ne voli posjete, ali evo nas.
Moj će se brat prilagoditi. Dođite!
- Gdje smo? - U kuhinji.
- Je li on ovdje? - Naravno.
U potkrovlju je, igra se radiom.
Etienne?
Striče Etienne!
Ne čuje te. Nosi slušalice.
Kakav radio ima?
Iritantan radio koji mu kontrolira um i zaokuplja ga 24 sata dnevno,
ali i to je bolje nego da samo zuri u ocean,
što mu je jedini drugi interes.
Daniele.
Nadam se da joj svaki dan govoriš koliko je lijepa.
Teto Manec, slijepa je, nije gluha.
Ja ću biti njezino ogledalce
i reći joj kad prestane biti lijepa
i postane predivna.
Ne želim biti nepristojan,
ali putovali smo tri dana
i živjeli na ubranom bilju i starom kruhu.
- Krali smo jaja. Ukrali smo i auto. - Dobro...
Ja sam ga vozila.
Ne mora znati sve detalje.
Sad baš moram čuti sve detalje! Dođi, sjedni!
U zaklon!
Vidiš li što?
- Je li to plin? - Što je to?
Plin!
Etienne!
Stavi masku! Maska ti je u torbi!
Etienne! Ne znam što učiniti. Ne znam kako ovo staviti.
U redu.
U redu!
Izvadite jebene maske...
Etienne!
Striče Etienne!
- Ja sam! Daniel! - Da! Ovdje sam.
Smijem li ući?
Zaključano je. Pričekaj.
Znam da ne voliš iznenađenja.
- Daniele. - Da.
Dugo se nismo vidjeli.
Smijem li ući?
Ne.
Mislim da ni ne želiš.
Držim prozore zatvorene zbog buke.
Lako se preplašim.
Vjerujem da je zrak zasićen mojim mirisom.
Ja osjećam samo miris jorgovana.
To je moja kolonjska. Posljednja besmislica koje se držim.
Doći ću dolje.
Što slušaš po čitav dan?
Svijet kako razgovara sa sobom poput bijesnog luđaka.
Što će ti mikrofon?
Striče Etienne, odašiljanje radijskog signala je protuzakonito.
- Kažnjivo je smrću. - Je li?
Rijetko čitam novine.
Čekaj...
Njušim legendarni omlet.
Počašćen si.
Stavila je ružmarin i majčinu dušicu.
Mislim da ne želi počastiti mene.
Nisam došao sam.
Dakle...
Ispričat ću ti nešto o svom bratu Etienneu.
Čujem da voli radio.
Ispričat ću ti nešto o njemu.
Vidiš, stric Etienne bio je ratni heroj.
Dobio je mnoga odličja, ali sve ih je pobacao u ocean.
Ocean koji vidiš s prozora.
Ne mogu ga vidjeti, madame Manec.
Svega mi. Tako mi je žao.
Dakle, on je ratni heroj...
Ne može izbrisati iz pamćenja sve što je vidio u ratu.
Vidi to kad god sklopi oči,
pogotovo kad čuje glasan zvuk ili kad ga nešto iznenadi.
Auti ili kliktaj galebova.
Stoga, već 20 godina,
gotovo od dana kad se vratio iz rata,
boravi ovdje, u ovoj kući.
Ne ide čak ni na plažu?
Ne ide čak ni na plažu.
Kaže da putuje svijetom kroz svoje knjige,
iako rijetko čita,
i kroz svoj radio, od kojega se rijetko odvaja.
Spominjem mu svjež zrak i svjetlo.
- Znaš što mi blesan odgovori? - Što?
Kaže
da je najvažnije svjetlo u životu ono svjetlo koje ne vidimo.
Marie,
ovo je moj stric Etienne.
Etienne, ovo je moja curica, Marie.
Marie, jesi li dobro?
Da.
Tvoj mi je otac rekao da je putovanje bilo vrlo zanimljivo.
Ispričavam se.
Nisam vas čula. Možete li ponoviti?
Tvoj mi otac kaže da je putovanje bilo zanimljivo.
Da, bilo je vrlo zanimljivo.
Imate li radio?
Da.
Emitirate li?
Etienne, jako su gladni. Nareži kruha.
Dobro došla, Marie.
Kruh, Etienne.
Jesi li dobro?
Doručak je poslužen. Jedite!
Marie, ovo je miris „napokon kući”. Jedi.
SAINT-MALO - KOLOVOZ 1944.
U redu je, Henri. On je sa mnom.
Pomakni ovo.
Dalje od pećnice, Nijemče.
Vi u Njemačkoj baš volite pećnice, zar ne?
Večeras će biti još zračnih napada. Imamo posla.
Pokušaj malo odspavati.
- A ti? - Ja ću ispitati zarobljenika.
Kad sam spomenuo da si ustrijelio svog zapovjednika,
rekao si da je to duga priča.
Rekao si da te zanima ime djevojke u kući.
Marie. Dobro ime.
Zašto te ona zanima?
To je ista duga priča.
Pronašao si položaj predajnika pomoću kojeg emitira.
Kratkovalnih 13,10.
Što s tim?
Kao djetetu, Kratkovalnih 13,10 bila mi je jedina nada.
Frekvencija Kratkovalnih 13,10
bila je moj bijeg.
Moje utočište.
Mislim da me nikad nećete razumjeti.
Iskušaj me.
Bombarderi će doći tek u sumrak.
Oduvijek me zanimao radio.
Kad sam bio mali, to me uvalilo u nevolje.
Kakve nevolje?
NACIONALNI POLITIČKI INSTITUT ZA OBRAZOVANJE - SVIBANJ 1942.
Ne razmišljajte!
Ne zastajte da razmislite!
Dobili ste zapovijed i izvršit ćete je s radošću!
Razmišljanje ometa djelovanje!
Friedrich Nietzsche tvrdi da ne moramo razmišljati o svojim potezima!
Moramo raditi i samo raditi!
Führer je tvoj otac i kaže ti da skočiš!
Skoči!
Idemo!
Idemo.
Što je bol? Bol nije ništa.
Nastavite!
U svakoj od ovih kutija
naći ćete sve dijelove jednostavnog radijskog primopredajnika.
Imate sat vremena da sastavite funkcionalan radio,
a vrijeme kreće sad.
Mi smo lovci, a ne lovina!
Lav nema slobodu da postane janje!
Trči!
Snažni nemaju slobodu da postanu slabi!
Snažni proždiru slabe!
Trčite!
Mozart, Vivaldi ni Bach
nisu za čovječanstvo učinili tako mnogo kao Otto Grottingen,
njemački izumitelj pristupačnog radija.
Goebbels je rekao da bez radija
Nacistička stranka nikad ne bi došla na vlast.
Izrađujete oružje za rat.
Pedeset tri sekunde.
Volkheimere, idi u šumu.
Idi što dalje možeš za deset minuta, a onda uključi uređaj.
Kreni.
Počni.
Ne.
Spremi to.
Kad budeš na Istočnom frontu,
nećeš uvijek imati papir i olovku za računanje.
Istočni front? Nisam li premlad?
Njemačkoj trebaju geniji.
Evo ti, uzmi.
Računaj u blatu.
Volkheimer je 1200 metara
južno-jugoistočno od ove lokacije.
Wernere,
dob je samo broj.
Genijalnost je dar.
Nakon toga, brzo sam napredovao.
Pridružio sam se vezistima
i na kraju završio na Istočnom frontu.
A na istoku si lovio partizane...
Ono što se događalo na tom frontu također je duga priča.
Stvari koje sam vidio...
još me progone.
Trebao bi otići u podrum.
Ostali će doći večeras i održat ćemo suđenje.
Objasnit ću da si poslan na front protiv svoje volje.
Zanimat će ih samo stvari koje si činio kao vojnik.
Činio sam grozne stvari...
Mnoge grozne stvari.
I ja sam činio grozne stvari.
Hvala vam.
Nisi mi objasnio...
zašto te zanima mala slijepa djevojka
koja te tako gadno prebila.
Nije tako mala.
Kuja mi je zamalo razbila lubanju.
Ima nešto što joj ne pripada.
Smijem li pitati što?
Dijamant.
Sigurno je jako vrijedan.
Meni vrijedi više od novca.
Prije tri godine otkrili su mi bolest.
Moje tijelo izjeda samo sebe.
Svaki dan, malo-pomalo.
A dijamant će te izliječiti?
Vjerujem da hoće.
Tražim ga već tri godine.
Tri jebene godine.
NACIONALNI PRIRODOSLOVNI MUZEJ PARIZ - SVIBANJ 1941.
- Tko ih je uzeo? - Nemam pojma.
Idi na ovu adresu.
Ako ima žena i djece, pobij ih
ako ovaj čovjek ne dođe za 30 minuta.
Ne.
Sad je vrijeme tvoj gospodar.
Počnimo ispočetka.
Ako mi kažeš istinu,
stići ćeš na vrijeme i spasiti obitelj.
Tko je uzeo dragulje koji su bili u ovom sefu?
Zove se Daniel.
Daniel LeBlanc.
Ključar ovog muzeja. Bože, oprosti mi.
Kamo je otišao?
Kunem se da ne znam. Nije mi rekao.
Ali dragulji koje tražite
na putu su za Ženevu.
Skriveni su u glavi dinosaura.
Ako to javite vojnicima na kontrolnoj točki
na izlazu iz grada,
dobit ćete sve dragulje koji su bili ovdje.
Mogu li sada kući?
Molim vas.
Prema zapisima,
u ovom je sefu bio jedan dragulj
vredniji od svih ostalih zajedno.
Zvao se Vatreno more.
Bio je ovdje, zar ne?
Da, nikad nije bio izložen.
Prati ga praznovjerje.
Kletva.
Je li ga taj Daniel LeBlanc dodirnuo vlastitim rukama?
On ne vjeruje u kletve. Znanstvenik je, baš kao i ja.
Nas smo ga dvojica jedini dodirnuli.
- Samo ti i on. - Molim vas.
Molim vas, pustite me.
- Je li bio sam kad je uzeo dragulje? - Jest.
Nije. Kći je bila s njim.
Žena?
Djevojka.
Slijepa je.
Ima slijepu kćer?
Onda bi znanstvenik Daniel LeBlanc
mogao razmisliti o svom negiranju praznovjerja.
Kamo su otišli Daniel LeBlanc i ukleta slijepa djevojka?
Rekao sam vam da ne znam. Kunem se Bogom!
Kunem se životima svoje djece. Gospodine, ne znam kamo je otišao!
Znaš li što kaže kletva Vatrenog mora?
Molim vas. Do kuće imam barem 15 minuta.
Molim vas, pustite me!
Njegov će vlasnik živjeti zauvijek.
Molim vas...
Ali njegove će bližnje zadesiti strašna nesreća.
Trebao si nositi rukavice.
Ne! Još mogu stići do svoje kuće!
Molim vas, pustite me da spasim obitelj!
Pronašli smo glavu dinosaura.
Ali Vatreno more nije bilo u njoj.
Misliš da je kod slijepe djevojke?
Znaš, kad dođu Amerikanci,
narod će me izvući na ulicu kao izdajicu
jer sam spavala s Nijemcima.
Obrijat će mi glavu, zaliti me katranom
i po meni pobacati perje iz jastuka.
A onda će me objesiti.
Sve nas čeka suočavanje sa sudbinom kad dođu Amerikanci.
Možeš li me izvući iz grada?
Zašto bih to učinio?
Jer znam gdje živi slijepa djevojka.
Došli smo do kraja drugog paragrafa 22. poglavlja 20 000 milja pod morem.
Tata, ako me slušaš,
sinoć su me gotovo ubili zbog jednog kamena.
Tražim Vatreno more. Gdje je?
Ne znam koliko vremena imam prije nego što me Nijemac opet nađe.
Ali dotad ću ostati ovdje,
gdje je sve počelo.
Čak i nakon svih tih bombi
i dima...
Još osjećam miris jorgovana.
Ovdje je pet stuba.
Skreću ulijevo.
Pustio sam te ovamo samo zato što ne možeš vidjeti nered,
pa me nećeš osuđivati.
Jorgovani?
Miris jorgovana vraća me u sretnija vremena
kad sam bio mladi kicoš.
- Znaš li što je kicoš? - Ne.
Dobro. Sjedni ovdje.
U redu.
Tako. Sad sjediš pred mojim radiom.
Sad, ako uključim ovo...
Ovo je prijamnik,
a ovaj me brojčanik za tren oka može odvesti na put oko svijeta.
Sad sam u Africi,
pa na Kubi, zatim u Australiji,
a onda se baterija isprazni
i moram u podrum po novu.
Čemu služi mikrofon?
On je spojen na ovo, na predajnik,
i ponekad pomoću njega žamoru ostalih glasova dodajem svoj.
Što onda govoriš?
Kažem: „Nije li svijet predivno mjesto?”
A onda upitaš:
„Zašto ga onda uništavamo?”
To kažeš, zar ne?
Ponekad dok govorim, riječi se same biraju.
Etienne...
Smijem li te zvati Etienne?
Jer kad te zovem prastric Etienne zvuči kao da se obraćam nekom caru.
Pa ja i jesam car, ali samo u ovom potkrovlju.
Etienne, osjećam se kao da te već poznajem, iako ne pod tim imenom.
Marie, mislim da moraš ići.
Tvoj je otac rekao da te želi odvesti na ocean.
- Zašto ne pođeš s nama? - Ne.
Zašto ne?
Zato što vidiš stvari koje nisu ondje, zar ne?
Koje ne možeš zaboraviti.
Marie, otac te čeka.
Kad si progovorio, tvoj mi je glas bio poznat.
Većinu života slušam emisije čovjeka
koji se naziva profesorom i emitira na Kratkovalnih 13,10.
Ti si profesor.
To je apsurdno.
Izgledam li ja kao profesor?
Ne znam kako izgledaš,
ali raspoznajem glasove kao da su lica.
Ti si profesor.
Nikad nisam znao sluša li me itko.
Ja sam te uvijek slušala.
A mislim da su i drugi.
Pa,
profesor je otišao. Potjerao sam ga,
a radio sada rabim za nešto važnije.
Što bi moglo biti važnije od svega što si nam govorio?
Marie, slušaj me.
Nikome ne smiješ reći za ovo, jasno?
Da.
Hajde, otac te čeka.
Izvoli.
Hvala.
- Oprezno po stubama. - Znam.
- Ima ih pet. - Zapravo, šest.
Nalijevo.
Kako ti se sviđa ocean?
Zvuči kao da netko diše u snu.
Meni je uvijek zvučao kao da svijet neprestano hvata dah.
Kao da hvata dah.
Sviđa mi se to.
Možda ćemo morati ostati ovdje neko vrijeme. Je li to u redu?
- I više nego u redu. - Dobro.
Madame Manec rekla je da je stric Etienne ratni heroj,
ali meni ne izgleda poput heroja.
Ako tigra zaključaš u kutiju,
izgledat će kao kutija.
Mislim da ću krenuti od obalne ceste i završiti na gradskom trgu.
Krenuti s čim?
Izgradit ću maketu grada da ga možeš istraživati prstima.
Inače ćeš stalno biti u kući.
Postat ćeš kao stric Etienne.
Kad savladam maketu,
izvući ću ga van. Pokazat ću mu grad. Vidjet ćeš.
Uopće ne sumnjam, ali sad moram na posao.
Da, to je to.
Kako ćeš izmjeriti cijeli grad?
Korak po korak.
A onda sam ja lud.
312, 313, 314,
315, 316, 317, 318, 319, 320, 321,
322, 323, 324.
Uzmi ovaj komad i drži ga ovako.
Morat ćemo ga izbrusiti. Tako.
Dosta je kave, striče Etienne. Dovršavam.
Ne, ovo je za mene,
i ovo je vinjak.
Izmjerio si sve ulice, zar ne?
Gotovo sve. Zašto?
Madame Manec bila je kod mesara.
Čula je da ljudi spominju čovjeka koji broji korake.
Ovo je mali grad, Daniele.
Pa što?
Druga je žena prošaptala da čovjek ima pariški naglasak,
a treća je rekla da je čula
da je tajanstveni Parižanin došao pomoći pokretu otpora.
I da mjeri grad za američke bombardere.
Bolje idi po Marie i odvedi je dolje.
Gestapo je došao.
- Sranje! - Bez brige.
Da su došli zbog radija, bilo bi ih sto.
Samo provjeravaju glasine o čudnom Parižaninu.
Reci istinu, pokaži dokumente i sve će biti u redu.
Nisi ništa skrivio.
Jesi li, Daniele?
Etienne, nisam ti sve rekao.
Na primjer?
Za neke je tajne bolje da ostanu tajne.
Ne očekujem da me razumiješ.
Nisi jedini koji ima tajne.
Otvori im prije nego što razvale vrata.
Znaš što ne smiješ spominjati?
Ne spominji muzej, radio ni mikrofon.
Znam. Ne smijemo izgledati uplašeno.
Ne, ne smijemo.
- Jer nismo uplašeni. - Nismo.
Ovo je djevojka, a ovo je njezin otac.
Slijepa si?
Da, gospodine.
- Hej! - U redu je.
Njemački prijatelji samo provjeravaju njezino stanje.
- Što imam u ruci? - Ne znam, gospodine.
Tvoj je otac viđen kako hoda gradom i mjeri ulice.
- Da, gospodine. - „Da, gospodine.” Slatka je.
Mjeri ih da napravi kartu za ljude koji planiraju doći ovamo.
Izrađujem maketu grada u omjeru
kako bi moja kći upoznala ulice.
Je li to istina?
Da, gospodine. Dok smo živjeli u Parizu, i ondje mi je napravio maketu.
Jedno...
drugo...
Oba su oka lijepa.
Ali ne funkcioniraju.
Potvrdili smo prvi dio priče.
A sad mi pokažite maketu.
Marie.
- Došli ste iz Pariza? - Da.
Čime ste se bavili?
Kao što vidite, bio sam stolar.
Zašto ste došli ovamo?
Htio sam izvući kćer iz grada i dovesti je na svjež zrak.
Kako se zovete?
Claude. Claude Dugarry.
Pokažite mi dokumente, g. Dugarry.
Odmah.
Poslat ću podatke u Pariz. Ondje će vas provjeriti.
Imate zlatne ruke.
Ali i tešku sudbinu.
Nije teška. To je blagoslov.
Ne mogu vjerovati. Dao si Gestapu lažne dokumente.
Ali jako dobre.
Napravio ih je glavni restaurator muzeja.
Zašto mi to ne ulijeva povjerenje?
Spremite se za večeru. Moramo ovo raspraviti s madame Manec.
Etienne, koliko on zna?
O čemu?
- Odvest ću Marie u krevet. - Ne želim u krevet.
- Marie... - Ovo je tajna.
Znaš da to mogu čuti u glasu.
Zato i moraš u krevet.
Marie, molim te.
Dođi.
Kad već živiš ovdje,
najbolje je da doznaš istinu.
Postoji organizacija u Saint-Malou.
Određeni građani donose mi određene informacije
o kretanju vojske, vlakova, brodova koji dolaze i odlaze.
- A ja... - Radio.
Prije dolaska Nijemaca svojim sam radiom propovijedao mir.
A sad je on postao oruđe rata.
I to veoma vrijedno.
Šaljem šifrirane informacije u London.
Ako mogu pomoći, učinit ću što želiš.
Zasad želim da prestaneš privlačiti pozornost na ovu kuću.
Je li to jasno?
Znači,
tigar i dalje patrolira, iako je zaključan u kutiju.
Vive la France.
- Kao da smo pod morem. - Da. Ovdje sam ljetovao.
Dolazio sam u špilju Fortress skupljati kamenice.
Je li Etienne tada bio ovdje?
Naravno, bio je mladić.
- Pridrži ovo. - Dobro.
Prije nego što ga je rat promijenio.
Da, prije toga.
Što je to?
To je, draga, najsvježija kamenica koju ćeš kušati.
Bolja je od onih u Parizu.
Kakav je bio? Etienne, mislim.
Bio je namirisan,
vozio je djevojke na svom motociklu.
Vrištale su. Toga se sjećam.
Bio je veličanstven.
Što? To je bio val.
Nije, to si bio ti.
To si bio ti.
- Bio je golemi val. - Gdje su?
Gdje su mali anđeli?
Kao što vidiš, žrtvovao sam odjeću za njih.
Posluži se.
Kamenice iz špilje Fortress nekad su bile najbolje na svijetu.
I još su!
Savršenstvo.
Dvadeset godina, Daniele.
Ako ih toliko voliš, zašto ne odeš po njih?
- Blizu su, kratka šetnja plažom. - Marie, molim te.
Ako prestaneš pitati, to postaje normalno.
Možda bi sljedeći put mogao s nama.
Kad naučim ulice, mogu te odvesti onamo.
Oprosti, moja kći zna biti vrlo izravna.
Marie...
Mislim da znaš zašto ne izlazim.
Ali nema razloga za to.
Prošlost je prošlost.
Mislila sam da vjeruješ u znanost.
- Marie, prestani. - Ne, Daniele. U redu je.
Marie, zamisli da sam kao jedna od ovih kamenica.
Zatvoren u svojoj ljušturi.
Ali ti nisi kamenica.
Tko je čuo za kamenicu koja miriše na jorgovane
i na motoru vozi vrišteće djevojke?
To je to. Sad si ga uzrujala.
Možda je netko morao.
- Marie... - Da?
Nastavi me pozivati da pođem s tobom.
I jednog dana, ako me ti upitaš, možda i pristanem.
Dobro.
Dogovoreno.
Da.
Ne.
Dosta kamenica. Neće ništa ostati za madame Manec.
Da, imaš pravo. Vjerojatno bismo trebali prestati.
Čujem vas.
- To je samo ljuštura. - Slijepa sam. Sjajno čujem.
- U redu. - Hvala vam.
Daniele, vrlo uskoro
upoznat ćeš Obavještajni odbor pokreta otpora Saint-Maloa.
Znaš naše tajne. Vrijeme je da i mi doznamo tvoje.
Treba li Marie otići?
Mislim da je dokazala da je pametnija od obojice.
Neka ostane.
Dolazimo s kolačima! I poslasticama.
- Zdravo. - Zdravo.
Teto Manec. Ispričavam se,
ali imat ćemo povjerljiv sastanak.
Doista hoćemo.
Ti si u pokretu otpora?
Pametan si ti.
Upoznaj Klub starih gospođa pokreta otpora Saint-Maloa.
Žene mnogo bolje čuvaju tajne od muškaraca, draga moja.
Ove žene nadziru kretanje vojske
i ulaske i izlaske brodova iz luke.
Kupujemo ribu na lukobranu. Tri bakice. Ništa sumnjivo.
Zapisujemo imena torpednih čamaca.
Nosimo kavu mladim njemačkim vojnicima
koji s nama razgovaraju kao s majkama.
Sve nam govore.
To je genijalno.
Nagovorila me da postanem počasni član.
- Muškarac u odboru. - Bio je heroj u rovovima.
Nije li lakše biti heroj u vlastitom potkrovlju?
Etienne nam je rekao da imamo problem.
Da.
Radio sam u Prirodoslovnom muzeju u Parizu.
Pokupio sam sve dragulje i poslao ih u Ženevu
da ih Nijemci ne otmu.
Bravo!
Ali siguran sam da mi je ime na popisu.
Daniel je Gestapu dao krivotvorene dokumente.
Rekao mi je da su jako dobri.
Jesu, ali i dalje sam Parižanin sa slijepom kćeri.
Možda će Nijemci biti previše zauzeti da povežu sve to.
Nijemci su Nijemci.
Osnovat će posebnu jedinicu za potragu za draguljima.
Kako god, oni zapravo ne traže mene.
Traže nešto što imam.
Određeni dragulj.
Najpoznatiji u Francuskoj.
Onaj za koji u tisku piše da nosi strašnu kletvu?
Takav dragulj privlači luđake.
Držiš ga ovdje? U ovoj kući?
Da, nisam imao izbora.
Da sam znao što radite ovdje,
ne bih vas uvalio u nevolje.
Ako želite da odemo, otići ćemo.
Daniele, dok traje rat,
prioriteti se mijenjaju.
Ti si član obitelji, naša krv, a to je veza koja vječno traje.
Ali sada imamo obavezu prema Francuskoj,
a to znači da moramo Nijemce navesti na drugi trag.
Nemamo vremena za gubljenje.
Povratna karta za Pariz, nešto novca i adresa gdje ćeš biti na sigurnom.
Marie, ne brini se.
Zašto bih se brinula?
Marie, otac će ti se vratiti. Imamo plan.
Kakav plan?
Već smo zamolili prijatelje iz pariškog pokreta otpora
da preko svojih doušnika dojave
da je Daniel LeBlanc viđen u Parizu.
Već sutra,
snimit će me u kafiću dok čitam sutrašnje novine.
A onda će Nijemcima dati moju adresu.
Ali kad oni dođu onamo...
Naći će moje stvari, kao i neke tvoje.
Spremio sam ih u kofer.
Ostavit ću ih u stanu da ih nađu,
a onda ću biti snimljen u Bordeauxu.
U Bordeauxu?
- To je samo tri sata vlakom. - I samo na dan.
A u Bordeauxu će naši prijatelji objaviti
da je čovjek sa slijepom kćeri prebačen preko granice u Španjolsku.
I da je krijumčarima dao velik dijamant
koji je također prokrijumčaren u Španjolsku.
- Ako plan upali... - Kako to misliš, „ako”?
Ako plan upali, vratit ću se za šest dana.
Zašto ne odneseš ukleti dragulj u Pariz
i ostaviš ga Nijemcima da ga nađu, pa nas možda prestanu tražiti?
Jer su Nijemci naši neprijatelji, a dragulj ne pripada njima.
Pripada Francuskoj, a mi smo Francuzi.
Ne možemo tim čudovištima dati najvredniji dragulj našeg naroda.
Moram otići i navesti ih na krivi put radi tvoje sigurnosti.
A sad moram na vlak.
Etienne će ti ustupiti svoj radio.
Govori mi, a ja ću te slušati i biti s tobom, gdje god bio.
Hoću.
Govorit ću ti dok god se ne vratiš.
I bit ću uz tebe.
Tata, još sam uz tebe i još ti govorim.
Znam da me čuješ.
SAINT-MALO - KOLOVOZ 1944.
Čekaš da dođu Amerikanci, a onda ćeš se vratiti kući.
Znam to.
Laku noć, tata.
Volim te.
Vrijeme je.
Mislio sam da ćeš pokušati pobjeći.
Ostao sam jer vam vjerujem.
Zašto bi mi vjerovao?
Jučer sam bio siguran da sam prepoznao vaš glas.
A onda sam shvatio...
da poznajete djevojku koja sad emitira na 13,10.
Poznajete tu kuću.
Vi ste on.
Vi ste profesor.
Ja sam vojnik. I ti si vojnik. Ono što smo bili nije važno.
Sjedni.
Dakle?
On je mladi radiooperater.
- Zove se Werner... - Ne zanimaju nas imena.
Odveden je iz sirotišta protiv svoje volje
i prisilno unovačen u veziste.
Koliko si muškaraca, žena i djece ubio?
Moj je posao bio locirati radija koji su emitirali poruke.
A kad bi ih locirao?
Daj nam okvirne brojeve.
Koliko si muškaraca, žena i djece ubio?
Rekli ste da ću moći dovršiti priču.
Želim objasniti što se dogodilo.
Znamo što se dogodilo!
Ispričali su nam drugovi iz Normandije i Belgije.
Članovi tvoje postrojbe pogubili su sve koje su zatekli s radiom.
Uz njih su pogubili i njihove obitelji. I susjede.
Muškarce, žene i djecu.
On je samo tražio frekvencije.
- Profesore, molim... - Profesor?
Ne zanima nas što imaš reći, Nijemče.
I ne možemo držati zarobljenike!
Ja ću se brinuti za njega.
On nije tvoje dijete!
- Brinuti? - Preuzeti odgovornost.
Zašto bi to učinio?
- Presuda je jednostavna! Smrt! - Ne razumijete!
- Tko će izvršiti presudu? - Ja. Sama ću ga ustrijeliti.
- Ne! Jacqueline! Ne! - Etienne, idi kući!
To nije bila avionska bomba.
Ne. To je bilo topništvo.
Američko topništvo.
Amerikanci su pred gradom!
- Tata, stiže nam sloboda. Napokon. - To su Amerikanci!
- Etienne, makni se! - On je dobar!
On je neprijatelj! Makni se.
Makni se, Etienne!
Odmah!
Neću! Pola sam života protratio skrivajući se od svojih strahova.
Sad moraš biti neustrašiv!
Etienne, neću ponavljati!
- Makni se, Etienne! - Dečko...
- Etienne! - Ja sam profesor.
Marie?
Neću ponavljati!
Marie, znam da si gore!
Slušaj me kao nekad.
Makni se!
Ne možeš pobjeći!
Bježi!
Prijevod titlova: Oleg Berić