12 AUGUSTI 1944
Pfennig.
Kom igen.
Så...
...du går först.
Om hon har medbrottslingar dör du först.
Om hon är ensam får du nöjet att döda henne.
Ta den.
Ta den!
Med ett ord
kan jag ge order om att din syster ska ges till SS-hundarna...
...när hundskötarna är klara med henne.
Gå.
Gå!
Precis så.
Halt!
- Marie! - Hon är säker. Jag lovar.
Du sköt precis din befälhavare.
Det är en lång historia.
Marie! Oroa dig inte. Allt är bra!
Låset på dörren är trasigt!
Du måste dra loss bultarna från insidan.
Amerikanerna är på väg. Det handlar bara om dagar nu.
Dina sändningar hjälper dem att rikta sina bombningar.
Du behöver bara vara stark lite till.
Rör vid dörrvredet med bulten för kvällens instruktion.
Våra allierade gör resten.
Hjälp mig.
Ska vi lämna kropparna här?
Jag har vänner som kommer och samlar in soporna.
De hämtar fordonet och ger kropparna åt fiskmåsarna.
Bra.
Så hon heter Marie.
Jag vill inte höra hennes namn i en tysk mun.
Jag vet inte vem fan du är,
men jag vill höra din långa historia.
Ta av dig jackan.
Du följer med mig.
Marie! Jag stänger ytterdörren. Kom ner och lås den.
Kom igen.
Kapitel 22.
Del två.
BASERAT PÅ ROMANEN AV ANTHONY DOERR
LJUSET VI INTE SER
FYRA ÅR TIDIGARE
Överraskning!
Daniel?
Faster Manec, det här är min flicka, Marie, som jag har skrivit om så ofta.
Trevligt att träffas, madame Manec.
Det är verkligen trevligt att träffa dig.
- Kom in. - Tack.
- Jag tar den.
En till.
Farbror Etienne gillar inte besökare, men här är vi.
Min bror anpassar sig. Kom!
- Var är vi? - Vi är i köket.
- Är han här? - Självklart.
Han är på vinden och leker med sin radio.
Etienne?
Farbror Etienne!
Han hör dig inte. Han har hörlurar.
Vad har han för radio?
En väldigt störande, uppslukande, dygnet-runt-radio som styr hans tankar,
men det är bättre än att han stirrar ut på havet,
vilket är den andra enda saken han gör.
Daniel.
Jag hoppas att du säger till henne varje dag hur söt hon är.
Faster Manec, hon är blind, inte döv.
Jag ska vara hennes spegel på väggen
och det blir jag som berättar när hon går från att vara söt
till att vara vacker.
Jag vill inte vara oartig,
men vi har rest i tre dagar
och levt på enbart örter och torrt bröd.
- Och stulna ägg och en stulen bil. - Okej...
Jag körde faktiskt bilen.
Hon behöver inga detaljer.
Nu måste jag höra detaljerna! Kom och sätt er!
Ta skydd!
Ser du något?
- Är det gas? - Vad är det?
Gas!
Etienne!
Sätt på er maskerna! De är i er utrustning!
Etienne! Jag vet inte hur jag ska göra.
Okej.
Okej!
Ta på era jävla mask...
Etienne!
Farbror Etienne!
- Det är jag! Daniel! - Ja! Jag är här.
Får jag komma in?
Dörren är låst. Vänta.
Jag vet att du inte gillar överraskningar.
- Daniel. - Ja.
Det var så länge sedan.
Får jag komma in?
Nej.
Jag tror inte att du vill.
Jag håller fönstren stängda på grund av oljudet.
Jag blir lätt skrämd.
Jag antar att luften är tung av min närvaro.
Jag känner bara en syrendoft.
Det är min parfym. Min sista kvarvarande befängdhet.
Jag kommer ner.
Vad lyssnar du på om dagarna?
Världen som pratar med sig själv som en arg galning.
Vad är mikrofonen till?
Det är olagligt att sända från en radio.
- Det är straffbart med döden. - Är det?
Jag läser inte tidningarna.
Vänta...
Jag känner doften av en legendarisk omelett.
Du är hedrad.
Hon använder rosmarin och timjan.
Det är nog inte jag som är hedrad.
Jag kom inte hit ensam.
Så...
Låt mig berätta om min bror Etienne.
Han gillar radioapparater.
Jag ska berätta om honom.
Farbror Etienne var en krigshjälte.
Han vann många medaljer, som han slängde i havet allihop.
Havet som man ser från fönstret.
Jag kan inte se havet.
Herregud. Jag ber om ursäkt.
Så han är en krigshjälte...
Det han såg i kriget, kan han nu inte sluta att se.
Han ser det när han blundar,
särskilt när det låter högt eller sker oväntade saker.
Bilar och skrikande fiskmåsar.
Så i 20 år,
nästan ända sedan han kom tillbaka från kriget,
har han stannat här, inne i huset.
Går han inte ens till stranden?
Han går inte ens till stranden.
Han säger att han reser i hela världen genom sina böcker,
men jag ser honom sällan läsa,
och genom sin radio, vilken jag sällan ser honom lämna.
Jag pratar med honom om frisk luft och ljus,
- men vet du vad token säger? - Vad?
Han säger
att det viktigaste ljuset i världen är ljuset man inte ser.
Marie...
...det här är min farbror Etienne.
Etienne, det här är min lilla flicka, Marie.
Marie, mår du bra?
Ja.
Din far sa att er resa hit var väldigt intressant.
Ursäkta.
Jag hörde inte. Kan du säga det igen?
Din far sa att er resa var intressant.
Den var väldigt intressant.
Har du en radio?
Ja.
Sänder du från den?
Etienne, de är väldigt hungriga. Skär upp lite bröd.
Välkommen, Marie.
Bröd, Etienne.
Mår du bra?
Frukosten är serverad. Ät!
Doften av "äntligen hemma". Ät.
SAINT-MALO AUGUSTI 1944
Det är okej, Henri. Han är med mig.
Flytta den här.
Håll dig borta från ugnen, tysk.
Ni tycker om ugnar i ert land, eller hur?
Det blir fler lufträder inatt. Vi har mycket att göra.
Du borde nog gå hem och sova.
- Du då? - Jag ska förhöra fången.
När jag påpekade för dig att du sköt din befälhavare
sa du att det var en lång historia.
Du sa att du var intresserad av namnet på flickan i huset.
Marie. Det är ett bra namn.
Varför är du intresserad av henne?
Samma långa historia.
Du spårade sändaren som hon sänder ifrån.
Kortvåg 13,10.
Vad är det med den?
När jag var liten var kortvåg 13,10 mitt enda hopp.
Kortvåg 13,10...
...var min tillflykt.
Min fristad.
Du skulle nog inte förstå.
Prova.
Bombarna är inte här före solnedgången.
Jag har alltid varit intresserad av radioapparater.
När jag var yngre gav mitt intresse mig mycket problem.
Vad för problem?
NATIONALPOLITISKA UTBILDNINGSINSTITUTET MAJ 1942
Tänk inte!
Stanna inte för att tänka!
Ni har fått en order och ni ska göra det med glädje!
Tankar förstör handling!
Friedrich Nietzsche säger att vi inte behöver överväga våra handlingar!
Vi ska bara göra och göra och göra!
Er far är führern och han säger åt er att hoppa!
Hoppa!
Kom igen!
Vad är smärta? Smärta är ingenting!
Fortsätt!
I varje låda
hittar ni alla komponenter till en enkel sändtagarradio.
Ni har en timme på er att bygga en fungerande radio
med start nu.
Vi är jägare, inte de jagade!
Lejonet får inte bli ett lamm!
Sätt fart!
De starka får inte vara svaga!
De starka slukar de svaga!
Sätt fart!
Mozart, Vivaldi, Bach,
ingen av dem har gjort lika mycket för mänskliga rasen som Otto Grottingen,
den tyska uppfinnaren av prisvärd radio.
Goebbels själv sa att utan radion
skulle nazistpartiet aldrig ha kommit till makten.
Ni bygger ett krigsvapen.
Femtiotre sekunder.
Volkheimer, gå in i skogen.
Gå så långt du kan på tio minuter, slå sedan på din sändtagare.
Gå.
Börja.
Nej.
Lägg tillbaka det.
När du arbetar på östfronten
kommer du inte alltid att ha papper och penna för beräkningar.
Östfronten? Är jag inte för ung?
Tyskland behöver genier.
Här, ta den.
Skriv dina beräkningar i leran.
Volkheimer är 1,2 kilometer
sydsydost från den här punkten.
Werner...
...ålder är bara en siffra.
Genialitet är en gåva.
Efter det gick det snabbt för mig.
Jag gick med i signalkåren
och skickades till slut till östfronten.
Och i öst jagade ni frihetskämpar...
Det som hände när jag kom dit är också en lång historia.
Allt som jag har sett...
...det förföljer mig.
Du borde gå till källaren.
De andra kommer ikväll och då har vi en genomgång.
Jag ska förklara att du skickades till fronten mot din vilja.
De är bara intresserade av vad du har gjort sedan du blev soldat.
Jag har gjort hemska saker...
Många hemska saker.
Det har jag också gjort.
Tack.
Du förklarade aldrig...
...ditt intresse för den lilla, blinda flickan
som slog dig så illa.
Hon är inte så liten.
Subban krossade nästan min skalle.
Hon har något som inte tillhör henne.
Får jag fråga vad det är?
Det är en diamant.
Den måste vara värd en hel del.
Mer än pengar för mig.
För tre år sedan fick jag en diagnos.
Min kropp äter upp sig själv.
Lite mer för varje dag.
Kan en diamant bota dig?
Jag tror det.
Jag har letat efter den i tre år.
Tre jävla år.
NATIONALHISTORISKA MUSEET PARIS - MAJ 1941
- Vem tog dem? - Jag vet inte.
Åk till den här adressen.
Om där är kvinnor och barn, skjut dem
om denna man inte kommer hem om 30 minuter.
Nej.
Nu är klockan din herre.
Vi börjar om.
Om du säger sanningen
hinner du hem i tid för att rädda din familj.
Vem tog juvelerna som fanns i valvet?
Han heter Daniel.
Daniel LeBlanc.
Museets låsmästare. Må Gud förlåta mig.
Vart åkte han?
Jag vet inte. Han sa inget.
Men juvelerna som du letar efter
är på väg till Genève.
De är gömda inuti ett dinosauriehuvud.
Om du meddelar det till soldaterna vid vägspärren
i utkanten av staden,
blir alla juveler som fanns här dina.
Får jag gå hem nu?
Snälla.
Enligt arkivet
fanns det en särskild sten i valvet
som var värd mer än alla de andra tillsammans.
Den kallades Lågornas hav.
Den förvarades här, eller?
Ja, den ställdes aldrig ut.
Det finns en vidskepelse.
En förbannelse.
Rörde Daniel LeBlanc vid den med sina händer?
Han tror inte på förbannelser. Vi är vetenskapliga män båda två.
Vi var de enda som hanterade stenen.
- Bara han och du. - Snälla.
Snälla, låt mig gå hem.
- Var han ensam när han tog juvelerna? - Ja.
Nej. Han var med sin dotter.
En kvinna?
Flicka.
Hon är blind.
Har han en dotter som är blind?
Då borde kanske Daniel LeBlanc, vetenskapsmannen,
granska sitt avfärdande av vidskepelsen.
Vart åkte Daniel LeBlanc och den lilla förbannade, blinda flickan?
Jag vet inte. Jag lovar! Jag svär vid Gud.
Jag svär på mina barns liv. Jag vet inte, sir, vart han åkte!
Vet du vad Lågornas havs förbannelse är?
Snälla. Det tar mig minst 15 minuter att gå hem.
Snälla, låt mig gå!
Den som äger den lever för evigt.
Snälla, sir...
Men deras nära och kära lider av hemsk olycka.
Du borde åtminstone ha burit handskar.
Nej! Jag hinner fortfarande gå hem!
Snälla, låt mig rädda min familj!
Vi hittade dinosauriehuvudet.
Men Lågornas hav fanns inte där.
Har den blinda flickan den?
När amerikanerna kommer,
kommer folket här att dra ut mig på gatan som förrädare
som låg med tyska soldater.
De kommer att raka mitt hår, täcka mig i svart tjära
och sedan kasta örngott fulla av fjädrar över mig.
Sedan hänger de mig.
Vi möter alla vårt öde när amerikanerna kommer.
Kan du ta mig härifrån?
Varför skulle jag?
För jag vet var den blinda flickan bor.
Det sammanfattar kapitel 22, del två av En världsomsegling under havet.
Pappa, om du lyssnar,
jag blev nästan dödad igår kväll för en sten.
Jag letar efter Lågornas hav! Var är den?
Jag vet inte hur lång tid det tar innan tysken hittar mig igen.
Men till dess stannar jag kvar här,
där allt började.
Efter alla bomberna,
all rök...
...doftar det fortfarande syrener.
Det finns fem trappsteg här.
Svänger mot vänster.
Jag släpper bara in dig eftersom du inte kan se röran,
så du dömer inte mig.
Syrener?
Syrendoften för tillbaka lyckligare tider
när jag var en ung man och lite av en dandy.
- Vet du vad en dandy är? - Nej.
Bra. Sätt dig nu här.
Okej.
Du sitter nu framför min radio.
Om jag slår på den här...
Det här är mottagaren
och den där skivan kan ta mig runt världen på sekunder.
Ena stunden är jag i Afrika,
sedan är jag i Kuba, i Australien
och sedan är batteriet slut
och jag måste gå till källaren och hämta ett nytt.
Vad är mikrofonen till?
Mikrofonen är kopplad till sändaren,
och ibland använder jag den för att lägga min röst till de andra.
Vad säger du när du pratar?
Jag säger: "Är inte världen en vacker plats?"
Och sedan frågar du:
"Varför förstör vi den då?"
Säger du inte så?
Ibland när jag pratar väljer orden sig själva.
Etienne...
Får jag kalla dig Etienne?
För gammelfarbror Etienne får dig att låta som en slags kejsare.
Jag är en kejsare, men bara på den här vinden.
Det känns som att jag redan känner dig, fast inte under det namnet.
Du borde nog gå.
Din far ville ta med dig till havet.
- Du kan väl följa med oss? - Nej.
Varför inte?
Det är för att du ser saker som inte finns där, eller hur?
Saker du inte kan glömma.
Din far väntar.
När jag hörde dig prata därnere, var jag säker på din röst.
I större delen av mitt liv har jag lyssnat på sändningar från en man
som kallar sig professorn på kortvåg 13,10.
Du är professorn.
Det är absurt.
Ser jag ut som en professor?
Jag vet inte hur du ser ut,
men jag känner igen röster som om de var ansikten.
Du är professorn.
Jag var aldrig riktigt säker på att någon ens lyssnade.
Jag lyssnade alltid.
Det gjorde nog många av oss.
Jaha...
...professorn är borta. Jag lade undan honom
och nu använder jag radion till viktigare saker.
Vad kan vara viktigare än allt du sa till oss?
Lyssna.
Berätta inte det här för någon, förstår du?
Ja.
Din far väntar.
Varsågod.
Tack.
- Var försiktig i trappan. - Jag vet.
- Det är fem trappsteg. - Det är faktiskt sex.
Till vänster.
Vad tycker du om havet?
Det låter som att någon andas i sömnen.
Jag har alltid känt det som att världen hämtar andan om och om igen.
Hämtar andan.
Jag gillar det.
Vi kanske måste stanna här ett tag. Är det okej?
- Det är mer än okej. - Bra.
Madame Manec sa att farbror Etienne var en krigshjälte,
men han verkar inte som en krigshjälte.
Om man låser in en tiger i en metallåda,
liknar den en metallåda.
Jag tror att jag ska börja på kustvägen och sedan avsluta på torget.
Börja vad?
Jag ska bygga en modell av staden som dina fingrar kan utforska.
Annars blir du fast inne i huset.
Du blir som farbror Etienne.
När jag har lärt mig modellen
ska jag ta med honom ut. Jag ska visa honom runt. Du får se.
Det tvivlar jag inte på, men nu måste jag jobba.
Ja, precis så.
Hur i hela friden ska du mäta ut hela staden?
Ett steg i taget.
Och jag är den galna.
312, 313, 314,
315, 316, 317, 318, 319, 320, 321,
322, 323, 324.
Här är träet. Okej, håll det här.
Vi vill slipa det. Precis så.
Inget mer kaffe. Jag börjar bli klar.
Nej, det är till mig
och det är brandy.
Så du är klar med att mäta gatorna, eller hur?
Nästan. Hur så?
Madame Manec var hos slaktaren.
Hon hörde folk prata om mannen som räknar sina fotsteg.
Det är en liten stad.
Vad är det med det?
En annan kvinna viskade att mannen hade en parisisk accent
och en tredje hade hört
att den mystiska mannen från Paris skulle hjälpa motståndsrörelsen.
Och att han mätte staden åt de amerikanska bombarna.
Hämta Marie och ta med henne ner.
Gestapo är här.
- Fan! - Nej, oroa dig inte.
Om det var för radion skulle de vara 100.
De kollar bara ryktet om den märkliga mannen från Paris.
Säg bara sanningen. Visa era papper och så är det bra.
Du har inte gjort något fel.
Har du det?
Det finns saker som jag inte har berättat.
Vilka saker?
Vissa hemligheter bör förbli hemligheter.
Jag förväntar mig inte att du ska förstå.
Du är inte den enda med hemligheter.
Öppna dörren innan de slår in den.
Du nämner ingenting.
Nämn inte museet, nämn inte radion, mikrofonen.
Jag vet. Vi får inte verka rädda.
Nej, det får vi inte.
- För vi är inte rädda. - Nej.
Det här är flickan och hennes far.
Är du blind?
Ja, sir.
- Hallå! - Det är okej.
Vår tyska vän vill bara bekräfta Maries tillstånd.
- Vad håller jag i? - Jag vet inte, sir.
Din pappa har setts gå runt och mäta gator och trottoarer.
- Ja, sir. - "Ja, sir." Hon är söt.
Mäter den som för att göra en karta åt folk som kanske kommer hit.
Jag bygger en skalenlig modell
åt min dotter så att hon kan lära sig gatorna.
Är det sant?
Ja, sir. När vi bodde i Paris byggde han en modell åt mig där också.
Ett...
...två...
...båda ögonen är vackra.
Och båda fungerar inte.
Första delen av historien bekräftad.
Visa nu vad du har byggt.
Marie.
- Kom ni hit från Paris? - Ja.
Vad gjorde du i Paris?
Jag var snickare, som du kan se.
Varför kom ni hit?
För att få bort min dotter från staden, ge henne lite frisk luft.
Vad heter du?
Claude. Claude Dugarry.
Visa mig dina papper, mr Dugarry.
Nu.
Jag skickar dina papper till Paris. De kollar upp dig.
Du har bra färdigheter.
Och hemsk otur.
Det är ingen otur. Det är en välsignelse.
Otroligt. Du gav precis falska papper till Gestapo.
De är väldigt bra.
Chefen för konstrestaurering på museet gjorde dem.
Varför känns det inte betryggande?
Gör er klara för kvällsmat. Vi måste prata med madame Manec.
Så, Etienne, hur mycket vet han?
Om vad?
- Jag följer Marie till sängen. - Jag vill inte gå och lägga mig.
- Marie... - Det är en hemlighet.
Jag kan höra det i era röster.
Därför måste du gå och lägga dig.
Snälla.
Kom.
Eftersom du bor här nu,
är det nog bäst att du vet sanningen.
I Saint-Malo finns en organisation.
Vissa människor i staden ger mig viss information
gällande trupprörelser, tåg, fartyg in och ut ur hamnen
- och jag... - Radion.
Innan tyskarna kom använde jag radion till att predika fred.
Nu har den blivit ett krigsinstrument.
Och ett väldigt värdefullt sådant.
Jag skickar informationen till London, genom koder och chiffer.
Om jag behövs, gör jag vad du vill.
Just nu behöver du inte dra mer uppmärksamhet till huset.
Är det förstått?
Så,
tigern patrullerar fortfarande inuti metallådan.
Vive la France.
- Det är som att vi är under havet. - Ja. Jag var här på mina lov,
och jag gick ner hit till fästningsgrottan och samlade ostron.
Var Etienne här när du var liten?
Givetvis, en ung man.
- Håll den här. - Ja.
Det var innan kriget förändrade honom.
Innan dess, ja.
Vad är det?
Det, min kära, är det färskaste ostronet du kommer att få.
Det är ännu bättre än de i Paris.
Hur var han? Etienne, menar jag.
Han bar parfym
och tjejerna åkte på hans motorcykel.
De skrek. Det är vad jag minns.
Han var magnifik, faktiskt.
Vad? Det var en våg.
Det var inte en våg. Det var du.
Det var du.
- Det var en enorm våg. - Var är de?
Var är de små änglarna?
Du ser att jag offrade mina kläder för dem.
Varsågod.
Ostron från fästningsgrottan brukade vara världens bästa.
Det är de fortfarande!
Perfektion.
Det har gått 20 år.
Om du tycker så mycket om dem, varför hämtar du inte själv?
- Det är en kort promenad längs stranden. - Marie.
Pappa, om man slutar fråga blir det normalt.
Nästa gång kan du kanske följa med oss.
När jag lär mig gatorna kan jag ta med dig.
Ursäkta, min dotter kan vara väldigt rättfram.
Marie...
...du vet nog skälet till att jag inte går ut.
Men det är inget skäl.
Det förflutna är förbi.
Du tror väl på vetenskapen?
- Sluta nu. - Nej, det är okej.
Tänk dig att jag är som ett av dessa ostron.
Jag är fast innanför mitt skal.
Men du är inget ostron.
Vem har hört talas om ett ostron med syrenparfym
som åker motorcykel med skrikande flickor?
Så. Du gjorde det. Du gjorde honom väldigt ledsen.
Någon kanske måste det.
- Marie... - Ja?
Fortsätt att fråga om jag vill följa med dig.
Och en dag, om det är du som frågar, kanske jag gör det.
Bra.
Då var det bestämt.
Ja.
Nej.
Inga fler ostron för er. Det blir inga till madame Manec.
Ja, du har rätt. Vi borde nog inte äta fler.
Jag hör er.
- Det är skalet. - Jag är blind. Jag har utmärkt hörsel.
- Okej. - Tack så mycket.
Daniel, alldeles strax
ska du få träffa underrättelsekommittén i Saint-Malos motståndsrörelse.
Du vet våra hemligheter. Dags att vi får veta dina.
Borde inte Marie gå?
Marie har visat sig vara smartare än oss båda.
Hon borde stanna.
Vi kommer med bakelser! Och godsaker.
- Hej. - Hej.
Faster Manec, ursäkta mig.
Men vi ska ha ett känsligt möte här.
Ja, det ska vi.
Är ni motståndsrörelsen?
Smart pojke.
Får jag presentera er för Saint-Malos gamla damers motståndelserörelse?
Kvinnor är mycket bättre än män på att bevara hemligheter.
Kvinnorna observerar även trupprörelser
och fartyg som passerar hamnen.
Vi handlar fisk i hamnen. Tre gamla damer står över alla misstankar.
Vår inköpslista är namnen på torpedbåtar.
Vi tar med kaffe till de unga tyska soldaterna
och de pratar som om vi var deras mödrar.
De berättar allt.
Det är genialt.
Min syster övertalade mig att bli
- en hedersmedlem. - Han var hjälte i skyttegravarna.
Hur mycket enklare att vara hjälte på sin egen vind?
Etienne säger att vi har ett problem.
Ja.
På Nationalhistoriska museet i Paris, där jag arbetade,
fraktade jag alla dyrbara stenar till Genève
innan tyskarna kunde ta dem.
Bravo!
Men mitt namn är säkert med på en lista.
Daniel gav falska papper till Gestapo.
Han säger att de är väldigt bra.
Ja, men jag är en man från Paris med en blind dotter.
Tyskarna är kanske för upptagna för att göra kopplingen.
Tyskarna är tyskar.
Det kommer att skapas en enhet för att hämta ädelstenarna.
Det är inte mig de letar efter.
Det är något jag har.
En särskild juvel.
Frankrikes mest kända juvel.
Den som enligt tidningarna har en hemsk förbannelse?
Den sorten som drar till sig galningar.
Har du den här? I det här huset?
Ja, jag hade inget val.
Om jag hade vetat vad ni gjorde här,
skulle jag aldrig ha tagit hit problemet.
Vi åker om ni vill.
I krigstider...
...ändras prioriteringar.
Ni är släkt, ni är blod och blod är för evigt.
Men just nu är vår plikt mot Frankrike
och det betyder att vi måste leda in tyskarna på en annan väg.
Vi har ingen tid att förlora.
En returbiljett till Paris, lite kontanter och en adress där du är säker.
Snälla, oroa dig inte.
Varför skulle jag?
Din far kommer tillbaka. Det finns en plan.
Vilken plan?
Vi har redan bett våra vänner i Paris motståndsrörelse
att låta det bli känt genom informatörer
att Daniel LeBlanc har setts i Paris.
Imorgon...
...blir jag fotograferad på ett kafé när jag läser morgondagens tidning.
Sedan ger de tyskarna en adress.
Men när de kommer till adressen...
Då hittar de mina saker och några av dina.
Jag har dem i min väska.
Jag lämnar dem i lägenheten
och sedan blir jag fotograferad i Bordeaux.
Bordeaux?
- Det är bara tre timmar med tåg. - Och bara en dag.
I Bordeaux ska våra vänner göra det känt
att en man med en blind dotter smugglades över gränsen till Spanien.
Smugglarna betalades med en stor diamant
som nu har smugglats till Spanien.
- Om planen fungerar... - Vad menar du med "om"?
Om planen fungerar är jag hemma om sex dagar.
Varför tar du inte juvelen till Paris,
lämnar den där till tyskarna och så kanske de slutar att leta?
För att tyskarna är våra fiender och stenen tillhör inte dem.
Den tillhör Frankrike och vi är Frankrikes folk.
Vi kan inte ge vår nations mest dyrbara juvel till dessa monster.
Jag måste åka för att vilseleda dem, för att hålla dig i säkerhet.
Jag har ett tåg som väntar.
Etienne låter dig använda radion.
Prata med mig och var jag än är, lyssnar jag och är med dig.
Jag ska.
Jag ska prata med dig oavsett hur länge du är borta.
Jag kommer att vara med dig.
Pappa, jag är fortfarande med dig. Jag pratar fortfarande med dig.
Jag vet att du hör mig.
SAINT-MALO AUGUSTI 1944
Du väntar på att amerikanerna ska komma och sedan kommer du hem.
Jag vet det.
Godnatt, pappa.
Jag älskar dig.
Det är dags.
Jag tänkte att du kanske skulle fly.
Jag stannade för att jag litar på dig.
Varför litar du på mig?
Igår var jag säker på att jag kände igen din röst.
Sedan insåg jag...
...att du känner flickan som nu sänder på 13,10.
Du känner till huset.
Du är han.
Du är professorn.
Jag är soldat. Du är soldat. Inget annat spelar roll.
Sitt.
Jaha?
Han är ung, han är radiooperatör.
- Han heter Werner... - Vi struntar i namn.
Han flyttades från ett barnhem mot sin vilja
till ett signalregemente.
Hur många män, kvinnor och barn har du dödat?
Mitt jobb var att lokalisera radioapparater som sände meddelanden.
Och när de lokaliserades?
Ge oss en grov uppskattning.
Hur många män, kvinnor och barn har du dödat?
Sir, du sa att jag kunde avsluta min historia.
Jag vill förklara vad som hände.
Vi vet vad som hände!
Våra kamrater i Normandie och Belgien berättade.
Om man hade en radio avrättades man av medlemmar från ditt regemente.
Deras familjer avrättades med dem. Deras grannar avrättades.
Män, kvinnor, barn avrättades.
Han arbetade bara med att hitta frekvenser.
- Professorn, snälla... - Professorn?
Vi är inte intresserade av vad du säger, tysk.
Vi har inte kapacitet att ta hand om fångar!
Jag kan ta hand om honom.
Han är inte ditt barn!
- Ta hand? - Ta ansvar för honom.
Varför skulle du göra det?
- Domen är enkel! Straffet är döden! - Ni förstår inte!
- Vem verkställer straffet? - Jag. Jag skjuter honom.
- Nej! Jacqueline! - Etienne, gå hem!
Det var inte från ett plan.
Nej. Det var artilleri.
Amerikanskt artilleri.
Amerikanerna är vid porten!
- Pappa, friheten kommer äntligen. - Det är amerikanerna!
- Etienne, flytta på dig! - Han är god!
Han är fienden! Gå åt sidan.
Gå åt sidan!
Nu!
Nej! Jag har slösat bort halva mitt liv på att gömma mig från mina rädslor.
Du måste vara orädd!
Jag säger det inte igen!
- Gå åt sidan! - Pojk...
- Etienne! - Jag är professorn.
Marie?
Jag säger inte om det!
Jag vet att du är däruppe!
Lyssna på mig som förr.
Gå åt sidan!
Du kan inte fly!
Spring!
Undertexter: Jonna Persson