Vihdoin löysin sinut!
Marie?
Ei ole enää pakopaikkaa.
Tiedän, että olet siellä.
Et voi paeta.
Olen heikko ja hidas, mutta tarpeeni on suuri.
Tulen hakemaan sinut.
KAIKKI SE VALO JOTA EMME NÄE
Oletan, että olet linnoittautunut sinne.
Fiksu tyttö.
Mutta nyt sen pitää päättyä.
Minulla on ase.
Minulla on myös käsikranaatti.
Enää ei tarvita -
voimankäyttöä -
eikä räjähteitä,
jos vastaat helppoon kysymykseeni.
Amerikkalaiset ovat kaupunginmuureilla.
Ei ole aikaa peleihin.
Kerro vain, mistä löydän Liekkimeren!
Etienne, minua pelottaa.
Haluan, että tulet kotiin.
Ole kiltti ja tule kotiin.
Professori.
Oletteko kunnossa?
Ei.
Professori ei ole kunnossa.
Tämä on hyvä paikka tälle.
Mille?
Viimeiselle opetukselle, jonka saat professorilta.
Opetus on, että kun sielu lähtee maapallolta,
sen tietää.
Silloin voi nähdä koko elämänsä hetkinä.
NELJÄ KUUKAUTTA AIEMMIN
Tässä Lontoo kutsuu Ranskan kansaa.
Hyvin henkilökohtaisella viestillä.
Syksyn viulujen pitkät nyyhkäisyt.
Toistan.
Syksyn viulujen pitkät nyyhkäisyt.
Kiitos.
Sinun pitää ottaa pillerisi ennen kuin syöt.
Otin sen jo, kultaseni. Kuulit kyllä.
Ei, kuulin, kun nostit pilleripurkkia ja ravistelit sitä,
muttet ottanut pilleriä.
Tiedän, olen ärsyttävä.
Ei, olet todella mahtava.
Mutta vannon, että nämä pillerit tehtiin hevosille.
Jos et ota niitä, lääkärin mukaan sydämesi pettää.
Kuka sitten tekee minulle tätä ihanaa keittoa?
- Sinne meni. - Nyt voit syödä.
Luuletko, että taivaassa -
näemme oikeasti Jumalan kasvotusten?
Saatamme nähdä.
Entä jos on sokea?
Luulisin,
että jos Jumala haluaa meidän näkevän jotain,
näemme sen.
Etienne? Mitä on tapahtunut?
Lontoon BBC luki juuri "Syyslaulun".
Sen kolme ensimmäistä riviä.
Mikä "Syyslaulu" on?
Paul Verlainen "Syyslaulu" on sovittu merkki.
Amerikkalaiset tulevat.
Britit tulevat.
Nyt meillä on paljon tehtävää.
Ei hätää, Etienne. Minä teen tarvittavan.
Pitää vahtia satamaa ja ratapihoja.
- Teitä myös. - Teen sen.
Ei, Sophie. Lääkäri käski levätä. Huoli voisi -
olla vaarallista.
Nyt kun runo on luettu, miten voit tehdä tarvittavan?
En välitä lääkäristä.
Ei, jos on töitä, teen ne.
Marie, et voi...
Miten voit katsoa laivojen kulkua?
Marie voi kerätä viestejä.
Entä sinä?
Mitä sinä teet?
Etienne.
Etkö halua elää ennen kuolemaasi?
- Marie. - Niin?
Mene keiton syötyäsi isäsi pienoismallin ääreen -
ja tutustu kaikkiin katuihin,
jotka johtavat kirkolle ja leipomolle.
Olet hyvin kiireinen lähipäivinä.
Pyydä taas.
Mitä?
Sanoin sinulle kerran, että jos sinä pyydät,
saatan tulla joskus mukaasi.
Ole siis kiltti ja pyydä taas.
Etienne-setä,
tuletko kanssani maailmaan?
Kyllä.
Kyllä, minä tulen.
Madame Manec!
Madame Manec, menemme ulos.
Miten niin me?
Hän tarkoittaa meitä.
Menemme kävelylle.
Mikä siinä on outoa?
Hyvä on.
Hattusi, Etienne.
Et ennen lähtenyt kotoa ilman hattuasi.
Se on yhä täällä.
Yhä täällä.
Miltä hän näyttää?
Hän näyttää pikkuveljeltäni.
Isä sanoi, että olit kerran tiikeri.
Tiikeri.
Kyllä, olin kerran tiikeri.
Ja olet jälleen.
Olet jälleen.
Kiitos.
Luoja.
Kyllä. Edessäsi on Etienne.
Mitä hänestä on jäljellä.
Tästä lähtien minä haen leivän.
Nyt tiedän, että voitamme.
Palanut ei ole syömistä varten.
Tervetuloa takaisin.
Sophie? Me palasimme.
Palanut on se oikea.
Oletko kunnossa?
Nyt ei ole aika huolehtia siitä.
16 ryhmää.
Hei.
Onko nälkä?
Kyllä kiitos.
- Ota keppini, olen nopeampi. - Minne matka?
- Meillä on paljon tehtävää! - Paljon!
Uusi tulokas Rotterdamista Hollannin lipun alla.
Kauppalaiva Batista May.
Kuljettaa betonia, vahvistuksia kai.
Mikä rekisterinumero on?
Se on RD1123.
Saappaat. Metallikärjet.
Onko napannut?
Ei vielä.
Mikä tämä on?
Kotitehtäväni.
Olen sokea, joten luen pistekirjoitusta.
Mitä tähän on kirjoitettu?
Lue se minulle.
"Kapteeni Nemo puhui kiehtovan kaunopuheisesti.
Hänen katseensa palo ja eleidensä intohimo muuttivat hänet.
Hän rakasti laivaa kuin isä rakastaa lasta."
Se on kirjasta. Sukelluslaivalla maapallon ympäri.
Luemme sitä koulussa. Se on myös ranskalaisen kirjoittama.
Kalaonnea.
Kiitos.
Välillä pelottaa, kuinka hyvä olet tässä.
Jos tekisin niin, siskoni suuttuisi kunnolla.
Savua.
Hitto.
Sophie?
Sophie! Missä olet?
Sophie!
Ei. Sophie.
Ei.
- Etienne? - Täällä!
Mitä tapahtui?
Hänen sydämensä.
Hän odotti, kunnes tiesi, että voisin korvata hänet.
Hän ei luopunut toivosta suhteeni, vaikka luovuin siitä itse.
Viemme aloittamasi loppuun.
Viemme työsi loppuun. Lupaan sen.
Viemme sen loppuun.
Sophie.
Etienne, yritän viedä madame Manecin työn loppuun,
mutten pysty siihen ilman sinua.
Tarvitsen sinut luokseni. Ole kiltti.
Nyt riittää, Marie!
Vihdoinkin -
löysin sinut.
Tänään.
Tämä hetki.
Tähän se päättyy.
Saksalaiset alkavat olla epätoivoisia.
Marie ei ole turvassa.
Mene suojelemaan häntä amerikkalaisten saapumiseen asti.
Minä menen.
Kun näet Marien,
sano hänelle, että tiikeri on onnellisempi kuolleena kuin häkissä.
Hän vapautti minut.
Kiitä häntä puolestani.
Ei hätää.
Olet hyvä poika, Werner Pfennig.
Olet hyvä poika.
Älä anna sodan murtaa sinua.
Suojelet häntä.
Minä lupaan.
Isä, jos kuuntelet,
tarvitsen voimaasi.
Miksi puhut isällesi?
Haluatko tietää, mitä hänelle tapahtui?
Minäpä kerron.
Jätettyään sinut tänne -
hän meni Pariisiin harhauttamaan Gestapon.
PARIISI - HEINÄKUU 1943
Valitettavasti isäsi kannalta Gestapolla oli muita suunnitelmia.
Ei saa pysähtyä.
Ei saa epäröidä.
Ette ole kovin hyvä tässä työssä, monsieur LeBlanc.
Ja nyt tulette -
vähin äänin mukaani.
Kyllä vain. Hymyilette, koska ne ovat vanhoja ystäviänne.
Ennen teillä oli avain joka lukkoon.
Mutta nyt tarvitsette vain yhtä avainta.
Saatte sen.
Se on teidän. Ottakaa se.
Ottakaa se. Avatkaa ovi ja lähtekää.
Menkää, minne haluatte.
Menkää kalliiseen ravintolaan -
ostamaan itsellenne pullo viiniä.
Hengittäkää elämää.
Pidän halvasta viinistä keittiön pöydän äärellä. Elämää voi hengittää kaikkialla.
Rohkeudellanne ei ole merkitystä minulle.
Sodassa rohkeus on kuin -
lehdet puissa, runsasta ja hyödytöntä.
Tuulen viemää.
Teillä ei ole merkitystä.
En välitä, elättekö vai kuoletteko.
Olet korkea-arvoinen upseeri. Mitä haluat minulta?
Olen korkea-arvoisin upseeri yhden hengen yksikössä.
Tehtäväni on kerätä kaikki Euroopan jalokivet -
ja toimittaa ne Reichiin.
Olen hyvä työssäni.
Olen menestynyt -
yhdellä poikkeuksella.
Etsin tiettyä timanttia.
Hitlerin yksityiskokoelmaanko?
Tai ehkä se on sinulle.
Olet sairas.
Haiset sairaalta.
Tämä iltapäivä etenee seuraavasti.
Tästä auringonlaskuun asti...
Rikot käskyjäsi -
ja yrität saada sen jalokiven itsellesi.
Jos ette kerro, missä se on,
ammun teitä.
Päähän tässä huoneessa ennen iltaa.
Sitten olen jo kuollut.
Kuollutta ei voi uhkailla.
Luulette, ettette ole kertonut mitään, mutta olette jo kertonut paljon -
lyhyessä ajassa.
Tutkiessani teitä minulle kerrottiin, että olette hyvin järkevä mies.
Ette esimerkiksi usko kirottujen timanttien -
kaltaisiin älyttömyyksiin.
Vaikka hallussanne olevan kiven takia -
tyttärenne elää pimeydessä.
Siispä, järkevänä miehenä -
en usko teidän luopuvan elämästänne kiven vuoksi.
Mutta tyttärenne vuoksi luopuisitte.
Timantti on siis tyttärellänne.
Jos löydän tyttärenne, löydän kiven.
Näissä huoneissa on äänettömiä kelloja, jotka vain kaltaiseni voivat kuulla.
Kuulin yhden soivan.
Kyllä, kaikella on ääni.
Sitä pitää vain kuunnella.
Uskotko Liekkimeren antavan sinulle ikuisen elämän?
Olen pahoillani.
Kuolema korjaa sinut.
Mutta jos rakastaa jotakuta,
rakkaus kestää sitä pidempään.
Siksi tyttäreni elää valossa, ei pimeässä.
Näillä työkaluilla tutkin jalokiviä.
Mutta huomasin -
niiden olevan hyödyllisiä tällaisissa tilaisuuksissa.
On vähän yli kolme tuntia aikaa,
että annatte osoitteen minulle.
Olen oppinut tällaisissa tilanteissa,
että kipu on vahvempi kuin uskollisuus ja isänmaallisuus.
Mutta iltapäivän kysymys on,
onko kipu rakkautta vahvempi?
Se oli kysymys.
Onko kipu rakkautta vahvempi?
Halutko tietää vastauksen siihen?
Vastaus on ei!
Hän ei kertonut minulle mitään.
Kidutin häntä kolme tuntia, eikä hän silti kertonut minulle mitään.
Hän ei kertonut osoitetta.
Hän ei paljastanut sinua.
Ja siksi...
Ei.
Kyllä, Marie. Isäsi on kuollut.
Hän kuoli käsiini.
Isä, sinä et ole kuollut -
ennen kuin minä kuolen.
Marie, ymmärrätkö tilanteesi?
Voin räjäyttää tämän oven.
- En kuole. - Milloin vain.
Ennen kuin hän kuolee.
Kerro, mihin isäsi piilotti timantin, niin jätän sinut rauhaan.
En ole yksin.
Sinulla voi olla käsikranaatti.
Minulla on ase.
Kuka olisi niin tyhmä ja holtiton, että antaisi sokealle tytölle aseen?
Etienne-setäni antoi aseen ja opetti käyttämään sitä.
Jos tulet ovesta,
ammun sinut, kuten Etienne-setä opetti.
Se, että sinulla on setäsi revolveri, hankaloittaa asioita.
Mutta vain vähän.
- Mitä sanoit? - Sanoin...
Sinulla voi olla ase.
Mutta sinulla ei ole silmiä.
Ja pian -
sinulla ei ole korviakaan.
Lasken taaksepäin kymmenestä.
Sitten vedän narulla kranaatin sokan irti.
Räjähde on täynnä sirpaleita,
joten ehdotan väistämään!
Haluan varmistaa, että olet elossa, kun olen räjäyttänyt oven auki.
Mutta räjähdys kuurouttaa sinut.
Et kuule mitään noin 30 sekuntiin.
Ja silloin tulen huoneeseen -
ja otan riskin puolitajuttoman pikku tytön kanssa,
jolla on vain hajuaisti.
Tämä on viimeinen tilaisuutesi. Puhu minulle!
Werner!
Me emme kuole tänään.
Olen tulossa, Marie.
Kymmenen...
Kuulen kuuronakin äänesi.
...yhdeksän,
kahdeksan,
seitsemän,
kuusi,
viisi,
neljä!
Kolme!
Kaksi.
Yksi.
Marie? Oletko kunnossa?
Marie! Missä olet?
Etienne-setäsi lähetti minut.
- Marie! - Olen täällä!
Kuka olet?
Nimeni on Werner.
Saksalainen sotilas, mutta ystäväsi.
Etienne-setäsi oli minunkin professorini!
Tarinallasi ei ole väliä, senkin petturi!
Saat olla varma, että se kuolee pian mukanasi.
Marie, aseessasi on kuusi luotia.
Olen laskenut viisi.
Siis yksi jäljellä.
Hoitelen siis tämän petturin ja tulen sitten hakemaan sinut.
Hän tulee rappuja alas.
Hän on puolivälissä. Tunnen joka askelman äänen.
Hän on melkein olohuoneen kerroksessa.
Vielä viisi askelmaa.
Hän on melkein rappujen juuressa.
Hän on tasanteella aivan oven vieressä.
Kaikella on ääni.
Sitä pitää vain kuunnella.
Olet saksalainen sotilas.
En ole enää mitään -
paitsi elossa.
Sinun ansiostasi.
Mikä tuo on?
Mikä?
Se oli pienoismallin sisällä.
- Näyttää timantilta. - Älä koske siihen.
Miksi en?
Anna sen vain olla.
Sanoit, että setäni oli sinunkin professorisi.
Kyllä.
Sanoit aiemmin,
että professori lähetti sinut.
Hän -
pyysi kertomaan sinulle...
Kertomaan mitä?
Tiikeri on onnellisempi kuolleena kuin häkissä.
Mutta hän...
Mutta hän kuoli.
Hän sanoi, että vapautit hänet.
"Onnellisempi kuolleena..."
Niin hän sanoi.
Minä...
Istuiko hän tässä?
Kuuntelitko häntä?
Hän oli isäni.
Aivan kuin hän olisi ollut.
Olin orpo.
Näin tämän paikan, kun suljin silmäni.
Minäkin näin sen.
Ei tarvinnut sulkea silmiäni.
Tärkein valo...
On valo, jota ei voi nähdä.
Näytät nälkäiseltä.
En ole.
Minä olen.
Pidätkö persikoista?
Pidän kyllä.
Avaa kätesi.
Kiitos.
Mitä sinä teet?
Korjaan radion.
Musiikki, jota professori soitti aina.
Onko sinulla yhä se?
Rakas siskoni, Jutta.
En tiedä, kuunteletko,
mutta jos kuuntelet,
tiedä, että olen elossa -
ja että olen yhä samalla taajuudella mielessäni.
Olen Ranskassa.
Yritän tulla kotiin.
Ja kun palaan, kerron sinulle kaiken.
On monia asioita.
Mutta kaikista tärkein asia on,
että tapasin professorin. Ihan totta.
Hän pelasti henkeni.
Ja istun hänen tuolissaan.
Tytön kanssa, jolla on kauniit silmät.
Pitää lopettaa.
Rakkaudella.
He ovat lähellä.
Tunnen kaupungin hyvin. Tunnen salaiset reitit.
Voin saattaa sinut kaupunginmuurille.
Ei.
Ei. Jos jäät kiinni kanssani, sinut ammutaan kätyrinä.
Mutta tapaamme taas.
Missä?
Lyhytaallolla 1310.
Jos lähetät, minä kuuntelen.
Kun sota on ohi, jos haluat minun tulevan, tulen.
Muutat ehkä mielesi.
En muuta.
Kuuntele sitten varmasti.
Kuuntelen.
Kuuntelen kuten aina.
Sinun pitää antautua amerikkalaisille.
Väki täällä tappaa sinut,
mutta saat amerikkalaisilta saappaat ja ruokaa -
ja mahdollisuuden.
Hyvä on.
Saatan sinut.
Haluan varmistaa, että koko alue tutkitaan ja varmistetaan.
Minä kuuntelen.
- Kersantti! Vartioikaa tätä miestä! - Tule.
Me onnistuimme, Marie! Me onnistuimme!
PERUSTUU ANTHONY DOERRIN ROMAANIIN
Tekstitys: Jari Vikström