Napokon sam te našao!
Marie?
Nemaš kamo pobjeći.
Znam da si gore, Marie.
Ne možeš pobjeći.
Slab sam i spor, ali silno trebam to što imaš.
Dolazim po tebe, Marie.
SVJETLO KOJE NE VIDIMO
Pretpostavljam da si se zabarikadirala.
Pametna djevojka.
Ali sad je tome kraj.
Imam pištolj, Marie.
Imam i ručnu bombu.
Ali neće biti potrebe
da trošim snagu
ili iskoristim eksploziv
ako mi odgovoriš na jednostavno pitanje.
Amerikanci su ušli u grad.
Nema vremena za igre.
Samo mi moraš reći gdje je Vatreno more!
Etienne, bojim se.
Moraš doći kući.
Molim te, dođi kući.
Profesore...
Jeste li dobro?
Ne...
Ne, profesor nije dobro.
Na dobrom smo mjestu za ovo.
Za što?
Za posljednju profesorovu lekciju.
Kad ti duša napušta ovaj svijet,
svjestan si toga.
Pred sobom vidiš čitav svoj život rascjepkan na trenutke.
ČETIRI MJESECA PRIJE
London zove narod Francuske.
Imamo vrlo osobnu poruku.
Dugi jecaji jesenjih violina.
Ponavljam...
Dugi jecaji jesenjih violina.
Hvala.
Madame Manec, prije jela moraš popiti tabletu.
Već sam je popila, dušo. Čula si me.
Čula sam kako treseš bočicu,
ali nisi uzela tabletu.
Znam da sam iritantna.
Ne, ti si nevjerojatna.
Ali te su tablete pravili za konje, svega mi.
Liječnik je rekao da će ti srce otkazati ako ih ne budeš uzimala,
a tko će mi onda kuhati ovako ukusnu juhu?
Tako. Sad možeš jesti.
Madame Manec, misliš li da ćemo u raju
moći pogledati Boga oči u oči?
Lako moguće.
A slijepi ljudi?
Rekla bih da ćemo,
ako Bog želi da nešto vidimo,
to i vidjeti.
Etienne? Što se dogodilo?
Na londonskom BBC-ju upravo su pročitali „Jesenju pjesmu”.
Prva tri stiha „Jesenje pjesme”.
Što je „Jesenja pjesma”?
Ta je pjesma Paula Verlainea signal.
Da Amerikanci dolaze.
Britanci dolaze.
Što znači da nas čeka mnogo posla.
U redu je, Etienne. Učinit ću ono što se mora.
Moramo nadzirati luku i vlakove.
- I ceste. - Ja ću.
Ne, Sophie... Liječnik je rekao da moraš mirovati, taj bi stres mogao...
Mogao bi biti opasan.
Kako ćeš to učiniti, sad kad su pročitali pjesmu?
Zanemarit ću liječnika.
Ja mogu učiniti što treba.
Marie, ne možeš...
Kako ćeš pratiti kretanje brodova?
Marie može prikupljati poruke.
A ti?
Što ćeš ti?
Etienne.
Zar ne želiš živjeti prije nego što umreš?
- Marie... - Da.
Kad pojedeš juhu, moraš otići do tatine makete
i upoznati se s ulicama
koje vode do crkve i pekare.
Imat ćeš mnogo posla sljedećih dana.
Ponovno me pitaj.
Što?
Jednom sam ti rekao da bih, ako me ti budeš pitala,
mogao poći s tobom.
Zato te molim, ponovno me pitaj.
Striče Etienne,
hoćeš li poći sa mnom u svijet?
Hoću.
Da, hoću.
Madame Manec!
Madame Manec, idemo van.
Kako to misliš „idete”?
Zato što idemo.
Idemo se prošetati.
Zar je to tako čudno?
U redu.
Kapa, Etienne.
Nikad nisi izlazio bez nje.
Još je ovdje.
Jest.
Kako izgleda?
Kao moj braco.
Tata je rekao da si nekad bio tigar.
Tigar.
Da, nekad sam bio tigar.
I opet ćeš biti.
Opet ćeš biti.
Hvala ti.
Moj Bože.
Da. To je Etienne.
Njegovi ostaci.
Odsad ću ja dolaziti po kruh.
Sad znam da ćemo pobijediti.
Ovaj je zagorio, nije za jelo.
Dobro došli natrag.
Sophie? Vratili smo se.
Zagorjeli kruh.
Jesi li dobro?
Nije vrijeme za razgovore o zdravlju.
Šesnaest grupa.
Hej.
Jesi li gladna?
Da, hvala.
- Uzmi moj štap, bit ću brža. - Kamo ćete?
- Imamo mnogo posla. - Mnogo posla!
Stiže brod iz Rotterdama pod nizozemskom zastavom.
Trgovački brod Batista May.
Prevozi beton, pretpostavljam za utvrđivanje.
Koja je registracija?
R-D-1-1-2-3.
Čizme. Okovane.
Ima li ribe?
Još ne.
Što je ovo?
Moja domaća zadaća.
Slijepa sam, pa je napisana brajicom.
A što piše na ovom papiru?
Pročitaj mi.
„Kapetan Nemo govorio je zanosnom elokvencijom.
Vatra u njegovim očima i strast u pokretima preobrazile su ga.
Volio je brod kao što otac voli dijete.”
To je iz knjige. Dvadeset tisuća milja pod morem.
Upravo je čitamo u školi. Napisao ju je Francuz.
Sretno s pecanjem.
Hvala vam.
Marie, ponekad me plaši koliko si dobra u ovome.
Jer da sam to učinio, tražio bih to od sestre.
Dim?
Sranje.
Sophie?
Sophie! Gdje si?
Sophie!
Ne. Sophie.
Ne.
- Etienne? - Ovdje sam!
Što se dogodilo?
Izdalo ju je srce.
Čekala je dok nije bila sigurna da je mogu zamijeniti.
Nikad nije odustala od mene, čak ni nakon što sam ja odustao.
Dovršit ćemo ono što si započela.
Dovršit ćemo tvoj posao. Obećavam.
Dovršit ćemo ga.
Sophie...
Etienne, pokušavam dovršiti ono što je madame Manec započela,
ali ne mogu bez tebe.
Trebam te uz sebe. Molim te.
Sad je dosta, Marie!
Napokon...
Pronašao sam te.
Danas.
U ovom trenutku.
Ovdje sve završava.
Nijemce obuzima očaj.
Marie je u opasnosti.
Idi do nje i štiti je do dolaska Amerikanaca.
Hoću.
Kad vidiš Marie,
reci joj da je tigru draže umrijeti nego živjeti u kavezu.
Ona me oslobodila.
Reci joj da sam zahvalan.
U redu je.
Dobar si dečko, Wernere Pfennig.
Dobar si dečko.
Ne daj da te ovaj rat slomi.
Zaštitit ćeš je.
Obećavam.
Tata, ako slušaš,
trebam tvoju snagu.
Zašto se obraćaš ocu?
Želiš li znati što mu se dogodilo?
Reći ću ti.
Nakon što te ostavio ovdje,
otišao je u Pariz da zavara Gestapo.
PARIZ - SRPANJ 1943.
Nažalost po tvog oca, Gestapo je imao druge planove.
Ne smijete se zaustavljati.
Ni oklijevati.
Niste baš dobri u ovome, monsieur LeBlanc.
A sada ćete, bez stvaranja scene...
poći sa mnom.
Naravno, smješkaš se jer to su tvoji stari prijatelji.
Nekad si čuvao ključeve svih brava.
Ali sad ti treba samo jedan.
Možeš ga dobiti.
Tvoj je, uzmi ga.
Uzmi ga. Otključaj vrata i idi.
Idi kamo god želiš.
Otiđi u skup restoran,
naruči si bocu vina.
Udahni život.
Draže mi je jeftino vino u kuhinji, a život mogu udahnuti bilo gdje.
Tvoja me hrabrost ne zanima.
U ratu je hrabrost
kao lišće na stablu. Ima je u izobilju, beskorisna je.
Nosi je vjetar.
Ti me ne zanimaš.
Nije me briga hoćeš li preživjeti.
Ti si viši časnik, što želiš od mene?
Ja sam najviši časnik u postrojbi koju čini jedan vojnik.
Moj je zadatak prikupiti sve dragulje u Europi
i isporučiti ih Reichu.
Dobar sam u tome.
I bio sam uspješan...
s jednim izuzetkom.
Tražim određeni dijamant.
Za Hitlerovu privatnu zbirku?
Ili možda za sebe?
Bolestan si.
Zaudaraš na bolest.
Poslušaj što ti nosi nastavak popodneva.
Od sada do zalaska sunca...
Nećeš poslušati zapovijed
i pokušat ćeš prisvojiti taj dragocjeni dragulj.
Ako mi ne kažeš gdje je,
ustrijelit ću te.
U glavu, u ovoj sobi, prije nego što padne noć.
Ali onda sam već mrtav.
A mrtvacu ne možeš prijetiti.
Misliš da mi nisi ništa rekao, ali rekao si mi već toliko mnogo
u tako malo vremena.
Dok sam te istraživao, doznao sam da si vrlo razuman čovjek.
Na primjer, ne vjeruješ u gluposti
poput ukletih dragulja.
Iako je posjedovanje tog dragulja
dovelo do toga da tvoja kći živi u tami.
Stoga od tako razumnog čovjeka
očekujem da neće dati život za običan kamen.
Ali dao bi život za nju.
To znači da je dijamant kod tvoje kćeri.
Ako pronađem nju, pronaći ću i dragulj.
U ovakvim sobama čuju se tiha zvona koja čuju samo ljudi poput mene.
Odzvonilo je samo jednom.
Da, sve ima svoj glas.
Samo moraš slušati.
Vjeruješ da će ti Vatreno more donijeti vječni život?
Žao mi je.
Smrt će doći po tebe.
Ali ako voliš nekoga,
ljubav će nadživjeti smrt.
I zato moja kći živi na svjetlu, a ne u tami.
Ovo je bio moj alat za pregledavanje dragulja.
Ali otkrio sam
da može poslužiti i u ovakvim situacijama.
Imamo tek malo više od tri sata
da mi otkriješ adresu.
Naučio sam da u mnogim ovakvim prilikama
bol nadjača odanost i domoljublje.
Ali pravo je pitanje ovog popodneva...
može li bol nadjačati ljubav?
To je bilo pitanje.
Može li bol nadjačati ljubav?
Želiš li doznati odgovor?
Odgovor je „ne”!
Ništa mi nije rekao.
Mučio sam ga tri sata, ali nije progovorio.
Nije mi odao adresu.
Nije te izdao.
I zato...
Ne...
Da, Marie, tvoj je otac mrtav.
Ja sam ga ubio.
Tata, nisi mrtav...
dok god ja živim.
Marie, razumiješ li u kakvom si položaju?
Mogu raznijeti ova vrata.
- Neću umrijeti. - Svakog trenutka.
Dok on živi.
Reci mi gdje je tvoj otac sakrio dijamant i ostavit ću te samu.
Nisam sama.
Ti možda imaš ručnu bombu.
Ali ja imam pištolj.
Tko bi bio tako glup i nepromišljen da slijepoj djevojci da pištolj?
Stric Etienne dao mi ga je i naučio me kako ga rabiti.
Ako uđeš kroz ta vrata,
ustrijelit ću te baš kako me stric Etienne naučio.
To što imaš stričev pištolj komplicira situaciju.
Ali samo malo.
- Što si rekao? - Rekao sam...
Marie, možda imaš pištolj.
Ali nemaš vid.
A uskoro
nećeš imati ni sluh.
Odbrojavat ću od deset.
A onda ću povući žicu koja je povezana s osiguračem bombe.
Eksplozija će raspršiti šrapnele,
pa preporučujem da se odmakneš!
Želim biti siguran da ćeš biti živa nakon što raznesem vrata.
Ali eksplozija će te zaglušiti.
Pola minute ništa nećeš čuti.
A ja ću tada ući u sobu
i obračunati se s ošamućenom djevojčicom
kojoj je preostao samo njuh.
Ovo ti je posljednja prilika. Odgovori mi!
Wernere!
Danas nećemo umrijeti.
Dolazim, Marie.
Deset...
Čak i kad budem zaglušena, čut ću tvoj glas.
...devet...
osam...
sedam...
šest...
pet...
četiri!
Tri!
Dva.
Jedan.
Marie? Jesi li dobro?
Marie! Gdje si?
Šalje me stric Etienne.
- Marie! - Ovdje sam!
Tko si ti?
Zovem se Werner.
Nijemac sam, ali prijatelj sam ti.
Stric Etienne bio je i moj profesor!
Tvoja je priča nebitna, izdajniče!
I, vjeruj mi, ubrzo će umrijeti s tobom.
Marie, u pištolju si imala šest metaka.
Izbrojio sam pet.
Ostao ti je još jedan.
Zato ću se sad pobrinuti za ovog izdajnika pa ću doći po tebe.
Spušta se niz stubište.
Na pola je puta. Poznajem zvuk svake stube.
Gotovo je stigao na kat sa salonom.
Još pet stuba.
Gotovo je na dnu stubišta.
Sad je dolje, pred vratima.
Sve ima svoj glas.
Samo moraš slušati.
Njemački si vojnik.
Više nisam ništa...
osim živ.
Zahvaljujući tebi.
Što je to?
Što?
Sigurno je bilo u maketi.
- Izgleda kao dijamant. - Ne diraj ga.
Zašto ne?
Samo ga ostavi.
Rekao si da je moj stric bio i tvoj profesor?
Da.
Rekao si...
da te poslao profesor?
On me
zamolio da ti kažem...
Što?
„Tigru je draže umrijeti nego živjeti u kavezu.”
Ali on...
Poginuo je.
Rekao je da si ga oslobodila.
Draže mu je umrijeti...
To je rekao.
Ja...
Je li ovdje sjedio?
Slušao si ga?
Bio mi je otac.
Kao da jest.
Bio sam siroče.
Vidio sam ovo mjesto kad bih zatvorio oči.
I ja sam ga vidjela.
Ali nisam morala zatvarati oči.
Najvažnije je svjetlo
- ono koje ne vidimo. - ...ono koje ne vidimo.
Izgledaš gladno.
Nisam gladna.
Ja jesam.
Voliš li breskve?
Volim.
Pruži ruku.
Hvala ti.
Što to radiš?
Popravljam radio.
Glazba koju je profesor uvijek puštao.
Još je imaš?
Draga sestro Jutta,
ne znam slušaš li me,
ali ako slušaš,
znaj da sam živ
i da sam u glavi još na istoj frekvenciji.
U Francuskoj sam.
Pokušat ću se vratiti kući.
A kad se vratim, sve ću ti ispričati.
Toliko se toga dogodilo.
Ali najvažnije od svega...
Upoznao sam profesora. Zbilja.
Spasio mi je život.
I sjedim u njegovoj stolici.
S djevojkom koja ima prekrasne oči.
Moram ići.
Volim te.
Blizu su.
Dobro poznajem grad. Znam tajne prolaze.
Mogu te odvesti do gradskih zidina.
Ne.
Ne. Ako te uhvate sa mnom, strijeljat će te kao kolaboracionisticu.
Ali opet ćemo se sresti.
Gdje?
Na Kratkovalnih 13,10.
Ako budeš emitirala, ja ću slušati.
A kad se rat završi, ako budeš htjela, doći ću.
Predomislit ćeš se.
Neću.
Onda svakako slušaj.
Hoću.
Hoću, kao i uvijek.
Moraš se predati Amerikancima.
Lokalci će te ubiti,
ali Amerikanci će ti dati čizme, hranu
i priliku.
U redu.
Poći ću s tobom.
Želim da pretražite i osigurate čitavo područje.
Slušat ću.
- Naredniče! Privedite ovog čovjeka! - Hajde.
Uspjeli smo, Marie! Uspjeli smo!
PREMA ROMANU ANTHONYJA DOERRA
Prijevod titlova: Oleg Berić