Végre megtaláltalak!
Marie!
Nincs hová menekülnöd!
Tudom, hogy odafent vagy!
Nincs menekvés!
Gyenge vagyok és lassú, de nagy szükség gyötör!
Most megvagy, Marie!
A LÁTHATATLAN FÉNY
Nyilván odafent barikádoztad el magad.
Okos lány vagy!
De most véget kell érnie.
Pisztoly van nálam, Marie!
És egy kézigránát is.
Nem lesz szükség több...
erőfeszítésre vagy...
robbantásra, ha...
felelsz az én egyszerű kérdésemre!
Az amerikaiak a városfalnál vannak.
Nincs idő játszadozni!
Csak annyit kell elmondanod, hol van a Lángok Tengere!
Etienne, nagyon félek!
Haza kell jönnöd!
Kérlek, gyere haza!
Professzor úr...
Jól van?
Nem...
A professzor nincs jól.
Ez alkalmas hely erre.
Mire?
Az utolsó leckére, amit a professzor megtanít neked.
Azt, hogy amikor az ember lelke elhagyja a Földet,
tisztában van vele.
Az egész élete lepereg előtte, pillanatok sorozataként.
NÉGY HÓNAPPAL KORÁBBAN
London hívja Franciaország népét!
Egy igen személyes üzenettel.
Ősz húrja zsong, jajong, busong a tájon.
Ismétlem...
Ősz húrja zsong, jajong, busong a tájon.
Köszönöm.
Evés előtt be kell vennie a tablettát!
Már bevettem, kedves. Hisz hallottad.
Nem, azt hallottam, hogy felemelte a fiolát, és megrázta,
de nem vette be a tablettát.
Tudom, bosszantó vagyok.
Nem, elképesztő vagy!
De esküszöm, olyan ez a tabletta, mint egy lórúgás.
Ha nem szedi, az orvos szerint a szíve felmondja a szolgálatot,
és akkor ki főz nekem ilyen mennyei levest?
Jól van! Most már ehet.
Gondolja, Madame Manec, hogy a mennyben
valóban szemtől szemben látjuk majd Istent?
Lehetséges.
És ha az ember vak?
Úgy gondolom,
ha Isten azt akarja, hogy lássunk valamit,
akkor látni fogjuk.
Etienne! Mi történt?
A BBC Londonból most olvasta be az Őszi dalt!
Az Őszi dal első három sorát.
Mi az az Őszi dal?
Paul Verlaine verse, a megbeszélt jel.
Hogy jönnek az amerikaiak.
Jönnek a britek.
Tehát rengeteg a tennivalónk.
Nyugalom, Etienne! Majd én teszem, amit kell.
Figyelni a kikötőt, a pályaudvart,
- az utakat. - Meglesz.
Nem, Sophie, neked... Az orvos szerint pihenned kell, az izgalom esetleg...
Veszélyes lehet.
Elhangzott a vers, de hogy tudnál mindent magad intézni?
Hagyjuk az orvost!
Ha tennivaló van, én elintézem.
Marie, te nem...
Hogy figyelnéd a hajók mozgását?
Marie begyűjtheti az üzeneteket.
És te?
Te mit fogsz tenni?
Etienne!
Nem akarsz élni, mielőtt meghalsz?
- Marie... - Igen.
Ha megetted a levest, menj oda apád makettjéhez,
és gyakorold be a templomhoz
és a pékséghez vezető útvonalakat!
Sok dolgod lesz a következő napokban.
Kérdezd meg újra!
Mit?
Egyszer azt mondtam neked, ha te hívsz...
Egy nap talán veled megyek.
Úgyhogy kérlek, megint kérdezd meg!
Etienne bácsi...
kijössz velem a világba?
Igen.
Igen, kimegyek.
Madame Manec!
Madame Manec, kimegyünk!
„Kimegyünk?” Hogy érted?
Úgy, hogy mi ketten.
Kimegyünk sétálni egyet.
Mi ebben a furcsa?
Rendben van.
Etienne, a sapkád!
Sosem tetted ki a lábad sapka nélkül.
Még mindig itt van.
Hogy néz ki?
Úgy néz ki, mint az öcsém.
Papa azt mondta, régen tigris voltál.
Tigris.
Igen, egykor tigris voltam.
És megint az leszel.
Megint az leszel.
Köszönöm.
Uramisten!
Igen. Etienne az.
Ami maradt belőle.
Mostantól én jövök a kenyérért.
Most már biztosan győzünk.
Az égett az, amelyik nem evésre való.
Isten hozta újra, uram!
Sophie! Megjöttünk!
Az égett az.
Jól vagy?
Most ez nem lényeges.
Tizenhat csoport.
Hé, te!
Éhes vagy?
Igen, köszönöm!
- Hozom a botot, gyorsabb. - Hová mentek?
- Sok a dolgunk. - Sok a dolgunk!
Ez most érkezett Rotterdamból, holland zászló alatt.
Kereskedőhajó, a Batista May.
Betont szállít, gondolom, a falak megerősítéséhez.
Mi a regisztrációs száma?
R-D-1-1-2-3.
Csizma! Vasalt orrú.
Fogtak valamit?
Még nem.
Ez meg mi?
Mi ez?
A házi feladatom.
Vak vagyok, emiatt a Braille-írás.
És mi van ideírva erre a papírra?
Olvasd fel nekem!
„Nemo kapitány magával ragadó ékesszólással beszélt.
Szeme ragyogott, hangja szenvedélyes volt, arca átszellemült.
A kapitány úgy szereti a hajóját, mint apa édes gyermekét.”
Egy könyvből való. A Nemo kapitányból.
Most olvassuk az iskolában, és egy francia szerző műve.
Sok sikert a kapáshoz!
Köszönjük.
Marie, néha megijeszt, milyen jó vagy ebben.
Mert ha megtenném, a nővéremet kérném meg rá.
Ez füst?
A fenébe!
Sophie!
Sophie! Hol vagy?
Sophie!
Ne! Sophie!
Ne!
- Etienne! - Itt vagyok!
Mi történt?
A szíve vitte el.
Várt, amíg biztos volt benne, hogy át tudom venni a helyét.
Soha nem mondott le rólam, még azután se, hogy én lemondtam magamról.
Befejezzük, amit elkezdtél!
Befejezzük a munkádat! Ígérem!
Befejezzük!
Sophie...
Etienne, próbálom befejezni, amit Madame Manec elkezdett,
de nélküled nem megy!
Szükségem van rád, hogy itt legyél mellettem! Kérlek!
Ebből elég, Marie!
Végre...
rád találtam.
A mai napon.
Ebben a pillanatban.
Most jött el a vége.
A németek egyre kétségbeesettebbek.
Marie nincs biztonságban.
Menj oda, és vigyázz rá, amíg odaérnek az amerikaiak!
Úgy lesz.
Amikor találkozol vele,
mondd meg neki, hogy a tigris boldogabb holtan, mint ketrecbe zárva!
Ő tett szabaddá engem.
Mondd meg, hogy köszönöm!
Semmi baj.
Rendes fiú vagy, Werner Pfennig.
Rendes fiú vagy.
Ne hagyd, hogy megtörjön a háború!
Vigyázni fogsz Marie-ra.
Ígérem.
Papa, ha hallasz...
A te erőd kell most.
Miért beszélsz apádhoz?
Tudni akarod, mi lett vele?
Akkor elmondom.
Miután itt hagyott téged,
Párizsba ment, hogy megtévessze a Gestapót.
PÁRIZS 1943 JÚLIUSA
Apád szerencsétlenségére a Gestapónak más tervei voltak.
Soha ne álljon meg!
Soha ne tétovázzon!
Nem igazán megy ez magának, Monsieur LeBlanc!
Most pedig nem csinál jelenetet...
hanem velem jön.
Igen, mosolyog, mert ezek itt a régi barátai.
Egykor minden kulcsra és minden zárra maga ügyelt.
De most csak egy kulcsra van szüksége.
Megkaphatja.
A magáé, vegye csak el!
Tessék! Nyissa ki az ajtót, és távozzon!
Menjen, ahová tetszik!
Üljön be egy drága étterembe,
rendeljen egy üveg bort!
Élvezze az életet!
Jobb az olcsó bor a konyhaasztalnál, az életet pedig bárhol élvezheti az ember.
Nem érdekel a bátorsága.
A háborúban a bátorság olyan...
mint a levél a fán: bőven van belőle, és felesleges.
Elfújja a szél.
Maga nem érdekel engem.
Nem érdekel, él-e vagy meghal.
Maga egy magas rangú tiszt, mit akar tőlem?
Én egy egyszemélyes egység legmagasabb rangú tisztje vagyok.
A feladatom begyűjteni minden drágakövet Európában,
és átadni a Reichnek.
Értem a dolgomat.
Eddig mindig sikerrel jártam...
egyetlen kivétellel.
Egy bizonyos gyémántot keresek.
Hitler magángyűjteményébe lesz?
Vagy... talán magának kell.
Maga beteg.
Érezni a szagán.
Elmondom, hogy zajlik ez a délután.
Napnyugtáig kap időt...
Meg fogja szegni a parancsot,
és saját magának próbálja megszerezni azt a drágakövet.
Ha nem mondja meg, hol van...
Lelövöm.
Fejbe lövöm, itt, ebben a helyiségben, napszállta előtt.
Tehát már halott vagyok.
És egy halottat hiába fenyeget.
Azt hiszi, nem mondott el nekem semmit, pedig máris sok mindent elárult,
ilyen rövid idő alatt is.
Utánanéztem magának, és azt mondták, racionális ember.
Például nem hisz olyan ostobaságokban,
mint egy elátkozott gyémánt.
Pedig a kő birtoklása miatt
a lánya sötétségben éli az életét.
Tehát racionális emberként...
nem hinném, hogy az életét adná egy kődarabért.
A lányáért viszont az életét adná.
Ez azt jelenti, hogy a gyémánt a lányánál van.
Ha megtalálom a lányát, megtalálom a követ.
Az ilyen helyiségekben van egy néma csengő, csak a magamfajta hallja.
Egy csengetést hallottam.
Igen, mindennek van hangja.
Csak fülelni kell.
Azt hiszi, a Lángok Tengere örök élettel ruházza fel?
Sajnálom.
A halál eljön magáért.
De ha az ember szeret valakit...
a szeretet túléli a halált.
Ezért él a lányom fényben, nem pedig sötétségben.
Ezekkel a szerszámokkal vizsgáltam a drágaköveket.
De tapasztalatom szerint...
igen hasznosak az ilyen helyzetekben.
Alig három óránk van arra,
hogy megadja nekem a címet.
Sok hasonló helyzet tanított meg arra,
hogy a fájdalom erősebb a lojalitásnál, a patriotizmusnál.
De a délután kérdése az...
vajon erősebb a fájdalom a szeretetnél?
Ez volt a kérdés.
Erősebb a fájdalom a szeretetnél?
Akarod tudni a választ?
A válasz: nem!
Apád nem árult el semmit.
Három órán át kínoztam, de semmit nem mondott!
Nem adta meg a címet.
Nem adott fel téged.
Így hát...
Nem!
Igen, Marie, apád halott.
Én öltem meg.
Papa, addig nem haltál meg...
amíg én élek!
Felfogtad a helyzetet, Marie?
Bármikor berobbanthatom...
- Nem halok meg... - ...az ajtót...
...amíg ő él.
Mondd meg, hová rejtette apád a gyémántot, és elmegyek, egyedül maradsz!
Nem vagyok egyedül!
Magának kézigránátja van.
Nekem pisztolyom!
Ki olyan ostoba és felelőtlen, hogy pisztolyt ad egy vak lánynak?
Etienne bácsitól kaptam, és megtanított használni is!
Ha belép azon az ajtón,
lelövöm, ahogy Etienne bácsi tanította!
A revolver komplikálja a dolgot.
De csak egy kicsit.
- Mit mondott? - Azt mondtam...
Pisztolyod van ugyan, Marie.
De nem látsz.
És hamarosan...
hallani sem fogsz.
Visszaszámolok tíztől!
Aztán kibiztosítom a kézigránátot.
A gránát repeszekkel van tele,
úgyhogy azt javaslom, lépj hátrébb!
Hogy biztosan életben legyél még, miután berobbantom az ajtót.
De a robbanás megsüketít.
Fél percig semmit sem fogsz hallani.
Akkor lépek be a szobába,
és nem lesz ellenfél egy félájult kislány,
akinek csak a szaglása ép.
Ez az utolsó esélyed. Beszélj!
Werner!
Nem ma fogunk meghalni!
Jövök, Marie.
Tíz...
Hiába süketít meg a robbanás, hallom a hangod.
...kilenc...
nyolc...
hét...
hat...
öt...
négy!
Három!
Kettő!
Egy!
Marie! Jól vagy?
Marie! Merre vagy?
Etienne bácsikád küldött!
- Marie! - Itt vagyok!
Ki vagy te?
A nevem Werner!
Német katona vagyok, de jó barát!
Etienne bácsikád a professzorom volt!
A történeted érdektelen, te áruló!
És hidd el nekem, hamarosan veled együtt vége!
Marie, a pisztolyodban hat golyó van.
Eddig öt lövést számoltam.
Tehát egy maradt.
Elbánok ezzel az árulóval, aztán visszajövök érted!
Elindult lefelé a lépcsőn!
Félúton van! Minden lépcsőfok hangját ismerem!
Már majdnem az első emelethez ért!
Még öt lépcsőfok!
Mindjárt leér a lépcső aljára!
Az ajtó előtt van!
Mindennek van hangja.
Csak fülelni kell.
Német katona vagy.
Már nem vagyok semmi...
csak életben vagyok.
Hála neked.
Az ott micsoda?
Mi?
A makett belsejében volt.
- Úgy néz ki, mint egy gyémánt. - Ne érj hozzá!
Miért?
Hagyd ott!
Azt mondtad, a bácsikám a te professzorod is volt?
Igen.
Korábban azt mondtad...
hogy a professzor küldött ide?
Arra kért...
mondjam meg neked...
Mit?
Hogy a tigris boldogabb holtan, mint ketrecben.
De ő...
Meghalt.
Azt mondta, te tetted szabaddá.
„Boldogabb holtan...”
Ezt mondta.
Én...
Itt ült?
Te is hallgattad őt?
Nekem ő volt az apám.
Legalábbis úgy éreztem.
Árva voltam.
Ha lehunytam a szemem, láttam ezt a szobát.
Én is láttam.
Le se kellett hunynom a szememet.
A legfontosabb fény
- a láthatatlan fény. - ...a láthatatlan fény.
Éhesnek látszol.
Nem vagyok.
Én igen.
Szereted a barackot?
Szeretem.
Tartsd a tenyered!
Köszönöm.
Mit csinálsz?
Megjavítom a rádiót.
A zene, amit a professzor mindig lejátszott.
Megvan még?
Drága húgom, Jutta...
nem tudom, hallgatsz-e most,
de ha igen,
tudd, hogy élek,
fejben most is erre a frekvenciára vagyok hangolva.
Franciaországból beszélek.
Megpróbálok hazajutni.
És ha hazaértem, mindent elmesélek.
Annyi minden történt!
De ami a legfontosabb...
Találkoztam a professzorral. Tényleg.
Megmentette az életemet.
És most az ő székében ülök.
Egy lánnyal, akinek gyönyörű a szeme.
Most mennem kell.
Szeretlek.
A közelben vannak.
Jól ismerem a várost. Ismerem a titkos átjárókat.
El tudlak kísérni a városfalig.
Nem.
Ha téged velem együtt elkapnak, kollaboránsként kivégeznek.
De még találkozunk.
Hol?
A 13,10-es rövidhullámon.
Ha adásban leszel, én hallgatlak.
És amikor vége a háborúnak, ha akarod, visszajövök.
Talán meggondolod magad.
Nem fogom.
Nem.
Akkor hallgass majd!
Úgy lesz.
Ahogy világéletemben.
Az amerikaiaknak kell megadnod magad.
A helyiek megölnek,
de az amerikaiaktól ruhát és élelmet kapsz,
és egy esélyt.
Rendben.
Jól van.
Veled megyek.
A teljes környéket kutassák át és biztosítsák!
Hallgatni foglak.
- Őrmester! Fogják le ezt a férfit! - Gyerünk!
Megcsináltuk, Marie! Sikerült!
ANTHONY DOERR REGÉNYE ALAPJÁN
A feliratot fordította: Vincze Ágnes