În sfârșit, te-am găsit!
Marie?
Nu mai ai unde să fugi.
Știu că ești acolo, Marie!
Nu există scăpare.
Sunt slăbit și încet, dar am o nevoie stringentă.
Vin după tine, Marie!
TOATĂ LUMINA PE CARE NU O PUTEM VEDEA
Presupun că te-ai baricadat acolo, sus.
Isteață fată!
Dar acum trebuie să se sfârșească.
Am un pistol, Marie.
Am și o grenadă.
Nu va mai fi nevoie de altă...
risipă de energie sau...
sau de exploziv dacă...
Dacă mi-ai răspunde unei întrebări simple.
Americanii sunt la zidurile orașului.
Nu mai avem timp de jocuri.
Tot ce trebuie să faci este să-mi spui unde găsesc Marea de Flăcări!
Etienne, mi-e teamă!
Am nevoie să vii acasă.
Te rog, vino acasă!
Profesore...
Sunteți bine?
Nu...
Nu, profesorul nu este bine.
E un loc potrivit pentru asta.
Pentru ce?
Pentru ultima lecție pe care o vei primi de la profesor.
Atunci când sufletul tău părăsește acest pământ...
știi.
Vezi cum îți trece toată viața prin fața ochilor, în câteva momente.
CU PATRU LUNI ÎN URMĂ
Acesta este apelul Londrei către cetățenii Franței.
Cu un mesaj foarte personal.
Lungile suspine, ca de viori, ale toamnei.
Repet...
Lungile suspine, ca de viori, ale toamnei.
Mulțumesc!
Înainte de masă, trebuie să-ți iei pastila.
Mi-am luat deja pastila, draga mea. M-ai auzit.
Nu, te-am auzit cum ai ridicat sticluța cu pastile și ai scuturat-o,
dar nu ai luat pastila.
Știu, sunt foarte enervantă.
Nu, ești foarte uimitoare!
Însă, jur, zici că aceste pastile au fost făcute pentru cai.
Doctorul a spus că, dacă nu le iei, inima ta va ceda,
și cine îmi va mai găti o supă atât de minunată?
Așa! Acum, poți mânca!
Madame Manec, crezi că în rai
chiar îl vom privi în ochi pe Dumnezeu?
E posibil.
Dar dacă ești orb?
Presupun că,
dacă Dumnezeu vrea să vedem ceva,
vom vedea.
Etienne? Ce s-a întâmplat?
La BBC din Londra, tocmai au citit Cântecul toamnei.
Primele trei versuri din Cântecul toamnei.
Ce este Cântecul toamnei?
Poemul lui Paul Verlaine este semnalul agreat.
Că vin americanii.
Vin britanicii.
Înseamnă că avem foarte multă treabă.
Nu-i nimic, Etienne, voi face eu ce e de făcut.
Avem de urmărit portul, depourile,
- ...străzile. - Mă ocup.
Sophie, doctorul a spus că trebuie să te odihnești, că anxietatea ar putea...
fi periculoasă.
Acum, că au citit poemul, cum poți să faci tu ce trebuie?
Voi ignora doctorul.
Nu, voi face eu treaba!
Marie, nu poți...
Cum poți urmări tu mișcările de nave?
Marie poate prelua mesaje.
Și tu?
Tu ce vei face?
Etienne!
Nu vrei să trăiești înainte să mori?
- Marie! - Da.
După masă, du-te la macheta construită de tatăl tău
și familiarizează-te cu toate străzile
care duc la biserică și la brutărie.
Vei fi foarte ocupată în zilele următoare.
Mai cere-mi o dată!
Ce anume?
Ți-am spus mai demult că, dacă îmi ceri tu...
s-ar putea să te însoțesc într-o zi.
Așa că, te rog, mai cere-mi o dată!
Unchiule Etienne...
vrei să vii cu mine afară?
Da.
Da, vreau.
Madame Manec!
Madame Manec, noi ieșim.
Cum adică „noi”?
Vrea să spună „noi”.
Noi ne ducem afară, la o plimbare.
Ce ți se pare ciudat?
Foarte bine.
Șapca ta, Etienne.
Niciodată nu ieșeai din casă fără șapcă.
Încă e aici.
Încă mai e.
Cum arată?
Arată ca frățiorul meu.
Tati spunea că erai un tigru pe vremuri.
Un tigru.
Da, eram un tigru pe vremuri.
Și vei fi din nou.
Vei fi din nou.
Mulțumesc!
Dumnezeule!
Da. Sunt Etienne.
Ce-a mai rămas din el.
De acum încolo, eu voi fi cel care va ridica pâinea.
Acum știu că vom câștiga.
Cea arsă nu este de mâncare.
Bine ați revenit, dle!
Sophie? Ne-am întors.
E cea arsă.
Ești bine?
Nu-i momentul pentru așa ceva.
Șaisprezece grupuri.
Hei!
Ți-e foame?
Da, mulțumesc!
- Cu bastonul, voi fi mai rapidă. - Încotro?
- Avem multe de făcut. - Multe!
O nouă sosire din Rotterdam, sub steag olandez.
Nava comercială Batista May.
Transportă ciment, întăririle, cred.
Care e numărul de înregistrare?
R-D-1-1-2-3.
Ghete. Vârfuri de metal.
Ați prins ceva?
Încă nu.
Ce-i asta?
Ce este asta?
E tema mea.
Sunt oarbă, așa că e scrisă în Braille.
Și ce scrie pe această foaie?
Citește-mi!
„Căpitanul Nemo vorbea cu o elocvență captivantă.
Focul din ochii lui și pasiunea din gesturile lui l-au transformat.
Iubea vaporul așa cum un tată își iubește copilul.”
E dintr-o carte. Douăzeci de mii de leghe sub mări.
O citim acum, la școală, și este scrisă de un francez.
Succes la pescuit!
Mulțumim!
Marie, uneori mă îngrozește cât de bună ești la asta.
Pentru că, în acest caz, i-aș cere surorii mele s-o facă.
Fum?
La naiba!
Sophie?
Sophie! Unde ești?
Sophie!
Nu! Sophie!
Nu!
- Etienne? - Aici!
Ce s-a întâmplat?
I-a cedat inima.
A așteptat până a fost sigură că o pot înlocui.
N-a renunțat niciodată la mine, nici măcar după ce am renunțat la mine însumi.
Vom duce la bun sfârșit ce ai început tu.
Îți vom duce munca la bun sfârșit. Promit!
O vom duce la bun sfârșit.
Sophie...
Etienne, eu încerc să duc la bun sfârșit ce a început Madame Manec,
dar nu pot s-o fac fără tine.
Am nevoie de tine aici, cu mine. Te rog!
Până aici, Marie!
În sfârșit...
te-am găsit.
Astăzi.
În acest moment.
Aici se termină totul.
Germanii încep să fie disperați.
Marie nu va fi în siguranță.
Du-te la ea și protejeaz-o până sosesc americanii.
Așa voi face!
Când o vezi pe Marie...
spune-i că un tigru preferă să fie mort decât închis în cușcă.
Ea mi-a redat libertatea.
Spune-i că-i mulțumesc!
E în regulă.
Ești un băiat bun, Werner Pfennig!
Ești un băiat bun.
Nu te lăsa înfrânt de acest război!
Protejeaz-o!
Promit!
Tati, dacă mă asculți...
Am nevoie de forța ta.
De ce vorbești cu tatăl tău?
Vrei să știi ce s-a întâmplat cu el?
Atunci, îți voi spune.
După ce te-a lăsat aici,
a mers la Paris ca să deruteze Gestapo-ul.
PARIS - IULIE 1943
Din nefericire pentru tatăl tău, Gestapo-ul avea alte planuri.
Nu te opri din mers!
Nu ezita!
Nu te prea pricepi la munca asta, Monsieur LeBlanc.
Iar acum, fără prea multă agitație...
vei veni cu mine.
Da, zâmbești pentru că ele sunt vechile tale prietene.
Odată, erai păstrătorul tuturor cheilor pentru toate lacătele.
Acum, ai nevoie de o singură cheie.
Poți s-o iei.
E a ta, ia-o!
Ia-o! Descuie ușa și pleacă!
Mergi oriunde poftești!
Du-te la un restaurant costisitor,
cumpără-ți o sticlă cu vin!
Trăiește-ți viața!
Prefer să beau un vin ieftin în bucătărie, iar viața poți să ți-o trăiești oriunde.
Curajul tău nu mă interesează.
În război, curajul e ca...
frunzele dintr-un copac, multe, inutile.
Spulberate.
Persoana ta nu mă interesează.
Nu-mi pasă dacă trăiești sau mori.
Ești ofițer de rang înalt, ce vrei de la mine?
Am cel mai înalt rang dintr-o unitate de o singură persoană.
Sarcina mea este să adun toate pietrele prețioase din Europa
și să le livrez Reichului.
Îmi fac bine treaba.
Am avut reușite...
cu o singură excepție.
Caut un anumit diamant.
Pentru colecția privată a lui Hitler?
Sau... poate este pentru tine.
Ești bolnav.
Miroși a boală.
Uite cum se va desfășura această după-amiază.
Între acest moment și apusul soarelui...
Vei sfida ordinele primite,
apoi vei încerca să păstrezi această piatră prețioasă pentru tine.
Dacă nu-mi spui unde este...
te voi împușca.
Direct în cap, aici, în această încăpere, înainte de căderea nopții.
Dar deja sunt mort.
Și nu ai cum să ameninți un om mort.
Tu crezi că nu mi-ai spus nimic, dar mi-ai spus multe deja,
în foarte puțin timp.
În cercetările mele despre tine, mi s-a spus că ești un om foarte rațional.
De exemplu, nu crezi în lucruri stupide,
ca diamantele blestemate.
Deși, deținerea acelei pietre
a făcut ca fiica ta să-și trăiască viața în beznă.
Așadar, în calitate de om rațional...
nu cred că ți-ai da viața pentru o piatră ca oricare alta.
Dar ți-ai da viața pentru ea.
Asta înseamnă că diamantul e la fiica ta.
Dacă îți găsesc fiica, găsesc piatra.
Sunt clopoței tăcuți în încăperi ca asta, pe care doar oamenii ca mine îi pot auzi.
Tocmai am auzit un clinchet.
Da, totul are o voce.
Trebuie doar să asculți.
Crezi că Marea de Flăcări îți va oferi viață veșnică?
Îmi pare rău.
Moartea te va lua.
Dar, dacă iubești pe cineva...
dragostea este cea care va supraviețui.
E motivul pentru care fiica mea trăiește în lumină, nu în beznă.
Acestea erau uneltele cu care examinam pietrele prețioase.
Dar am aflat...
că sunt foarte folositoare în astfel de ocazii.
Au mai rămas doar trei ore
în care poți să-mi dai o adresă.
Am aflat, în multe situații similare,
că durerea e mai puternică decât loialitatea și patriotismul.
Dar întrebarea acestei după-amieze este...
Este durerea mai puternică decât dragostea?
Aceasta a fost întrebarea.
Este durerea mai puternică decât dragostea?
Vrei să știi răspunsul la întrebare?
Răspunsul este „nu”!
Nu mi-a spus nimic.
L-am torturat timp de trei ore, și tot nu mi-a spus nimic.
Nu a vrut să-mi dea nicio adresă.
Nu a vrut să te trădeze.
Așa că...
Nu!
Da, Marie, tatăl tău a murit.
Eu l-am omorât.
Tati, nu ești mort...
cât timp eu mai trăiesc.
Marie, înțelegi situația în care te găsești?
Pot să spulber această ușă...
- Nu voi muri... - ...în orice moment.
...până nu moare el.
Spune-mi unde a ascuns tatăl tău diamantul și te voi lăsa în pace.
Nu sunt singură.
Poate că tu ai o grenadă.
Dar eu am o armă.
Cine-ar fi atât de stupid și nesăbuit încât să-i dea o armă unei oarbe?
Unchiul Etienne mi-a dat-o și m-a învățat s-o folosesc.
Dacă intri pe acea ușă,
te voi împușca așa cum m-a învățat unchiul Etienne.
Faptul că tu ai revolverul unchiului tău complică lucrurile.
Dar doar un pic.
- Ce ai spus? - Am spus...
Poate că ai o armă, Marie.
Dar nu ai vedere.
Și, în curând...
nu vei mai avea nici auz.
Voi număra înapoi de la zece.
Apoi, voi trage sârma care fixează cuiul grenadei.
Explozia va fi plină de schije,
așa că te sfătuiesc să te dai în spate.
Vreau să mă asigur că mai trăiești după ce arunc ușa în aer.
Însă explozia te va asurzi.
Nu vei auzi nimic timp de 30 de secunde.
În acest timp, eu voi intra în cameră
și-mi voi încerca norocul cu o fetiță semi-conștientă
care nu mai are nimic, în afară de miros.
Aceasta este ultima ta șansă. Vorbește cu mine!
Werner!
Nu vom muri astăzi.
Vin, Marie!
Zece...
Chiar și surdă, îți voi auzi vocea.
...nouă...
opt...
șapte...
șase...
cinci...
patru!
Trei!
Doi.
Unu.
Marie? Ești bine?
Marie! Unde ești?
M-a trimis unchiul Etienne!
- Marie! - Sunt aici!
Cine ești?
Mă cheamă Werner.
Sunt soldat german, dar sunt prieten!
Unchiul tău a fost și profesorul meu!
Povestea ta este irelevantă, trădătorule!
Și, fii fără grijă, va muri cu tine foarte curând.
Marie, pistolul tău are șase gloanțe.
Am numărat cinci.
Ți-a mai rămas un glonț.
Așa că voi rezolva cu acest trădător și, apoi, voi veni după tine.
Acum coboară pe scări.
E la jumătatea scărilor! Cunosc sunetul treptelor!
Aproape a ajuns la parter!
Mai are încă cinci trepte.
E aproape de baza scărilor.
A ajuns la capăt, chiar în fața ușii.
Totul are o voce.
Trebuie doar să asculți.
Ești soldat german.
Nu mai sunt nimic...
sunt doar viu.
Datorită ție!
Ce este ăsta?
Ce anume?
Cred că era în machetă.
- Arată ca un diamant. - Nu-l atinge!
De ce?
Lasă-l acolo!
Ai spus că unchiul meu a fost și profesorul tău?
Da.
Ai spus mai devreme...
că profesorul te-a trimis?
El...
mi-a cerut să-ți spun...
Ce să-mi spui?
Un tigru preferă să fie mort decât închis în cușcă.
Dar el...
Dar el a fost ucis.
A spus că tu l-ai eliberat.
Preferă să fie mort...
Așa a spus.
Eu...
Aici era locul lui?
Îl ascultai?
A fost tatăl meu.
Era ca și cum ar fi fost.
Eu eram orfan.
Vedeam acest loc atunci când închideam ochii.
Și eu îl vedeam.
Fără să fie nevoie să închid ochii.
Cea mai importantă lumină
este lumina pe care nu o poți vedea.
Pari flămândă.
Nu sunt.
Eu sunt.
Îți plac piersicile?
Îmi plac piersicile.
Deschide palma!
Mulțumesc!
Ce faci?
Repar radioul.
Muzica pe care o punea profesorul mereu.
O mai ai?
Draga mea soră, Jutta...
Nu știu dacă mă asculți,
dar, dacă mă asculți,
atunci, să știi că sunt în viață
și că am rămas pe aceeași frecvență din capul meu.
Sunt în Franța.
Voi încerca să vin acasă.
Când mă voi întoarce, îți voi povesti totul.
Atâtea s-au întâmplat!
Dar, cel mai important lucru...
L-am întâlnit pe profesor. Cu adevărat!
Mi-a salvat viața.
Și acum, stau în scaunul lui.
Alături de fata cu cei mai frumoși ochi.
Trebuie să plec.
Te iubesc!
Sunt aproape.
Cunosc foarte bine orașul. Știu rutele secrete.
Te pot însoți până la zidurile orașului.
Nu.
Nu. Dacă te prind cu mine, te vor împușca ca pe un colaborator.
Dar ne vom întâlni din nou.
Unde?
Pe undele scurte 13.10.
Dacă transmiți, te voi asculta.
După încheierea războiului, dacă dorești, voi veni.
Te-ai putea răzgândi.
Nu mă voi răzgândi.
N-o voi face.
Atunci, să asculți!
Așa voi face!
Ca întotdeauna.
Trebuie să te predai americanilor.
Localnicii te vor ucide,
dar americanii îți vor da ghete și mâncare
și o șansă.
Bine.
În regulă.
Te voi însoți.
Vreau ca toată zona să fie complet cercetată și securizată.
Voi asculta.
- Sergent! Preia-l pe acest bărbat! - Vino!
Am reușit, Marie! Am reușit!
INSPIRAT DIN ROMANUL LUI ANTHONY DOERR
Subtitrarea: Meda Gaborean