- [свистить бомба] - [вибух удалині]
[фон Румпель хмикає]
[фон Румпель] Нарешті я тебе знайшов!
Марі?
Тікати немає куди.
Я знаю, що ти там, Марі.
Від мене не втечеш.
Я слабкий, повільний, та я маю надію.
- [грає тривожна інструментальна музика] - [лунають вибухи]
[крекче] Я йду по тебе, Марі.
[музика різко стихає]
ВСЕ ТЕ НЕЗРИМЕ СВІТЛО
[лунають вибухи]
[чоловік кричить]
[Марі крекче]
[б'ється скло]
[фон Румпель] Напевне, ти там забарикадувалася.
Розумниця.
Проте це кінець.
У мене пістолет, Марі.
А ще ручна граната.
Та не буде жодної потреби
застосовувати силу чи...
чи підірвати двері, якщо...
відповіси на одне просте запитання.
Американці на підступах до міста.
Часу на забавки немає.
Тому просто скажи мені, де ви сховали Море полум'я!
Етьєне, мені страшно.
Я чекаю вас вдома.
Прийдіть, благаю.
[Вернер хрипить]
[кашляє]
[вдалині кричать люди]
Професоре...
[Вернер важко дихає]
Усе гаразд?
[важко дихає]
Ні. [вдихає] Ні, з професором не все гаразд.
[крекче]
Чудове місце.
Для чого?
Для останнього уроку від професора.
Коли людина йде з цього світу...
вона знає.
Перед очима за мить [вдихає] пролітає все життя.
ЧОТИРИ МІСЯЦІ ПЕРЕД ТИМ
[чоловік по радіо] Лондон звертається до народу Франції.
[олівець шкрябає]
З дуже особистим повідомленням.
«Млосні пісні струн осінніх».
Повторюю...
«Млосні пісні струн осінніх».
[з грамофона грає французька пісня]
Дякую.
[Манек зітхає]
О, перед їжею, мадам Манек, прийміть таблетку.
Я вже прийняла таблетку, ти ж це чула.
Ні, я чула, як ви взяли пляшечку з таблетками, потрусили,
проте нічого не прийняли.
[Манек зітхає, посміюється]
Знаю, я дуже дратую.
Ні, ти просто надзвичайна. [посміюється]
Але ці таблетки, повір мені, вони для коней.
Серце здасть, якщо не прийматимете їх, і...
Хто ж тоді готуватиме такий смачний суп? Ну от.
- [посміюється] - Тепер їжте.
[Манек хмикає]
Скажіть, мадам Манек, а на небесах
ми справді побачимо Бога?
Можливо.
І навіть сліпі?
Я сподіваюся,
якщо Бог захоче, щоб ми побачили,
ми його побачимо.
- [наближаються кроки] - [риплять сходи]
Етьєне! Що сталося?
На BBC в Лондоні зачитали «Осінню пісню».
Перші два рядки «Осінньої пісні».
Що таке «Осіння пісня»?
«Осіння пісня» Поля Верлена — це сигнал.
Американці наступають.
Британці наступають.
І у нас дуже багато роботи.
Усе гаразд, Етьєне. Я зроблю, що треба зробити.
Треба стежити за портом, складами, дорогами.
Я це знаю.
Ні, Софі. Лікар радив тобі спокій, а хвилювання може...
Може зашкодити.
- От як ти зробиш те, що потрібно зробити? - [гмикає]
Я проігнорую лікаря.
Ні, я зроблю що потрібно.
Марі, але як?
Ти ж не побачиш кораблів у порту.
Марі носитиме повідомлення.
А ти?
Що думаєш?
Етьєне.
Невже ти не хочеш пожити перед смертю?
Марі.
Коли доїси суп, іди до макета, що зробив твій батько,
і самостійно вивчи всі ті вулички,
що ведуть до церкви та пекарні.
У тебе буде дуже багато доручень.
[Марі видихає]
[чайки кричать]
[шепоче] Один, два,
три, чотири...
Запитай мене.
[Марі] Що?
Якось я сказав тобі, якщо ти мене запитаєш,
одного дня я з тобою вийду.
Будь ласка, запитай ще раз.
Дядьку Етьєне,
чи вийдете ви зі мною до світу?
Так.
Так, вийду.
[Марі] Мадам Манек!
Мадам Манек! Ми йдемо гуляти.
Хто це «ми»?
[Етьєн] Ми — це ми.
Ми йдемо на прогулянку.
А що тебе дивує?
[Манек охає]
Чудово.
Кашкет, Етьєне.
Ти ж не виходив із дому без кашкета.
Лишила.
Який він зараз?
Він зараз як [вдихає] мій молодший брат.
[важко дихає]
Папа казав, ви колись були як тигр.
[хмикає]
Як тигр.
Так. Колись я був як тигр.
[усміхається] І знову будете.
І знову будете.
Дякую.
Боже мій.
[зітхає] Так. Я Етьєн.
Його подоба.
Хай там як, хліб відтепер забиратиму я.
Отже, ми переможемо.
[тихо] Той, що підгорів, їсти не треба.
З поверненням, сер.
[кашляє]
[важко дихає]
- [двері відчиняються] - [Етьєн] Софі, ми вдома.
[двері зачиняються]
Той, що підгорів.
Усе гаразд?
Гаразд чи негаразд — це зараз не на часі.
Шістнадцять груп.
Отак.
Зголодніла?
Так, дякую.
- Із ціпком я ходжу швидше. - А ви куди?
- [Марі] У нас багато роботи. - Робота!
[мотоцикл дзижчить]
[Етьєн] Нове судно з Роттердаму, під прапором Нідерландів.
Торгове судно «Батіста Мей».
Перевозить бетон. Підкріплення — можливо.
Який реєстраційний номер?
RD-1123.
[наближаються кроки]
Чоботи, металеві набійки.
Спіймали щось?
Ще ні.
Що це?
Що це таке?
[Марі] Моя домашня робота.
Я сліпа, там шрифт Брайля.
І що ж написано на цьому папірці?
Прочитай мені.
«Капітан Немо говорив із дивовижною наснагою.
Рвучкі рухи, палкий погляд змінили його зовсім,
він любив корабель, як батько любить дитину».
Уривок з роману. «Двадцять тисяч льє під водою».
Ми проходимо його в школі, його автор — французький письменник.
Вдалої риболовлі.
Дякую.
[хмикає]
Марі, часом мені аж страшно — так добре тобі це вдається.
[усміхається]
[Етьєн] Знаєш, я б тоді попросив сестру.
[Марі] Дим?
Дідько!
Софі!
Софі, де ти?
[кашляє]
Софі!
[грає тривожна інструментальна музика]
Ні. Ні, Софі.
Ні, ні, ні, ні.
[Марі кашляє]
- Етьєне! - Сюди.
Ох. Що сталося?
[плаче]
[шморгає]
- [Марі зітхає] - [Етьєн] Її серце.
Вона...
Вона чекала, коли я зможу її замінити.
Вона завжди вірила в мене, навіть коли я вже не вірив.
[схлипує] Ми закінчимо те, що ти почала.
Ми закінчимо твою справу, обіцяю.
[вдихає] Ми закінчимо її.
[Етьєн плаче]
[Етьєн] Со... Софі. Софі.
Етьєне, я намагаюся закінчити справу мадам Манек,
але без вас не можу.
Я так чекаю вас вдома. Прийдіть.
[фон Румпель] Усе має кінець, Марі!
[важко дихаючи] Нарешті
я тебе знайшов.
Сьогодні.
Саме зараз.
Тут усе й скінчиться.
[солдати кричать]
Німці зараз у відчаї.
Марі в небезпеці.
Іди до неї, захищай її, поки не прийдуть американці.
Добре.
Коли побачиш Марі,
скажи їй, що тигр щасливіший мертвий, ніж у клітці.
Вона мене звільнила.
Скажи, я їй дякую.
Усе гаразд.
Ти хороший хлопець, Вернере Пфеннігу.
Ти хороший.
Хай ця війна тебе не зламає.
Захисти її.
Я вам обіцяю.
[зітхає]
Папа, якщо ти слухаєш,
дай мені сили.
Чого ти розмовляєш з батьком?
Хочеш знати, що з ним?
Я тобі розкажу.
Він залишив тебе
і поїхав до Парижа...
ПАРИЖ ЛИПЕНЬ 1943 Р.
...щоб збити зі сліду гестапо.
Та твоєму батьку не пощастило — гестапо мали інші плани.
Не треба зупинятися.
Не треба вагатися.
З цією роллю ви не впоралися, месьє Леблан.
А зараз без зайвої метушні...
ви підете зі мною.
О, ви усміхаєтесь, бо це ваші давні друзі.
Колись, як замкар, ви мали ключі від усіх замків.
А зараз вам потрібен лише один ключик.
Забирайте.
Він ваш. Беріть.
Беріть. Відмикайте двері і йдіть.
Ідіть куди заманеться,
сходіть у дорогий ресторан.
Без нікого. Замовте вина.
[вдихає] Відчуйте смак життя.
Я люблю недороге вино. На кухні за столом.
Життя прекрасне будь-де.
[хмикає] Ваша сміливість не вражає мене.
На війні сміливості неначе...
[дмухає]
...листя на дереві. Багато, та що з того?
Здуло, і все.
Мені байдуже.
Байдуже, житимете ви чи ні.
Але чому саме ви тут? Чого ви хочете?
Насправді у своєму підрозділі я найстарший офіцер.
Моє завдання — зібрати всі коштовні камені в Європі
і привезти їх до Райху.
Я знаю свою роботу.
І успішно її виконував.
До певного моменту.
Я шукаю особливий діамант.
Це для приватної колекції Гітлера?
Чи, напевне, для вас.
Ви хворий.
Це помітно.
Отже, на сьогодні план такий.
З цієї миті і до заходу сонця...
Ви не виконуєте наказ.
Ви прагнете самі заволодіти цим коштовним каменем.
Якщо не скажеш мені, де він,
я тебе застрелю.
В голову. Тут, у цій кімнаті, до того, як сутеніє.
Я вже помру до того часу.
Тож не погрожуйте мертвому.
[видихає]
Ти думаєш, що нічого мені не сказав, та насправді ти сказав мені достатньо.
За цей короткий час.
І мені про тебе розповідали, що ти дуже раціональний чоловік.
[вдихає] Ти, скажімо, не віриш у таке безглуздя, як прокляті діаманти.
Хоча сам володієш одним каменем,
через який твоя дочка живе у темряві все життя.
Тож, як людина раціональна,
я не вірю, що ти пожертвуєш життям за нікчемний шматок мінералу.
[зітхає]
А от за неї ти віддаси життя.
Отже, діамант у твоєї дочки.
Якщо знайду її, то й він знайдеться.
У таких кімнатах лунає тихий дзвін, який можу почути лише я.
Я щойно чув дзвін.
Так, усе на світі має голос,
якщо прислухатися.
Ви вірите, що Море полум'я дасть вам вічне життя?
Мені шкода.
Смерть забере вас.
Та коли когось любиш,
любов сильніша за неї.
І тому моя донька живе не у темряві, а у світлі.
[кричить]
[реве]
Цими інструментами я перевіряв коштовні камені.
З'ясувалося,
вони дуже допомагають у таких випадках.
[кричить]
У тебе є три години,
щоб назвати мені адресу.
Знаю з досвіду, що в таких ситуаціях
біль дужчий за вірність і патріотизм.
Та питання цього вечора таке.
Чи біль дужчий за любов?
[стогне]
Я...
[фон Румпель] Таке було запитання.
Чи біль дужчий за любов.
Хочеш знати відповідь на це запитання?
Відповідь — ні!
Він нічого мені не сказав.
Я катував його три години, та він все одно нічого мені не сказав.
Він не дав мені адреси.
Він тебе не зрадив.
Отож...
[плаче]
[Марі] Ні. Ні...
[фон Румпель] Так, Марі. Твій батько помер.
Від моєї руки.
[солдати кричать]
[черги пострілів]
Папа, ти будеш жити,
[вдихає] доки житиму я.
[крекче] Марі, ти розумієш ситуацію?
Я можу підірвати все... нахрін.
Я не помру...
[фон Румпель] Будь-якої миті.
...доки він зі мною.
Скажи мені, де батько сховав діамант, і живи собі далі.
Я не сама.
Кажете, у вас граната.
А у мене пістолет.
Який би йолоп чи дурень залишив пістолет [зі смішком] сліпій дівчині?
Мій дядько Етьєн дав мені пістолет і навчив ним користуватися.
- [скло б'ється] - [важко дихає]
Якщо ввійдете в ті двері,
я вас застрелю, як мене вчив дядько Етьєн.
Те, що в тебе є револьвер твого дядька, ускладнює ситуацію.
Проте незначно.
- Що ви сказали? - Я сказав...
[скрикує, стогне]
[стогне]
У тебе є пістолет, Марі.
Проте ти не маєш зору.
А скоро
не матимеш і слуху теж.
Я почну рахувати з десяти.
А потім смикну за мотузку, що прив'язана до кільця гранати.
Вибухівка набита шрапнеллю,
тому раджу тобі відійти.
Щоб ти була ще живою після того, як я підірву двері.
Вибух тебе оглушить.
Ти нічого не чутимеш 30 секунд.
І саме тоді я зайду в кімнату
і зроблю все, що захочу, з безпорадною дівчиною,
яка відчуває лише запахи.
Це твоя остання можливість. Скажи, де камінь!
[грає похмура музика, піаніно]
[Ютта] Вернере!
[вдихає]
[постріли вдалині]
[грає напружена інструментальна музика]
Ми не помремо сьогодні.
Я поряд, Марі. [видихає]
Десять.
Навіть якщо я оглухну, я почую твій голос.
[фон Румпель] Дев'ять.
Вісім.
Сім.
Шість.
П'ять.
Чотири.
Три!
Два.
[музика різко стихає]
[пошепки] Один.
[сильний дзвін у вухах]
[приглушені звуки]
[приглушений голос]
[літаки шумлять, постріли]
[приглушений звук]
[солдат кричить німецькою]
Марі! Ти жива?
Марі! Де ти?
Я від дядька Етьєна.
- [постріли] - [приглушені крики]
[скло хрустить]
[стогне]
- Марі! - [Марі] Я тут!
Хто ви?
Мене звати Вернер.
Я німецький солдат, але я тобі друг!
Дядько Етьєн був і моїм професором!
Залиш собі свою історію, зраднику!
Сьогодні вона помре разом з тобою.
Марі, у твоєму пістолеті було шість куль,
я нарахував п'ять.
Отже, ще одна, і все.
Зараз я покараю зрадника, і тоді прийду по тебе.
[постріли]
[важко дихає]
[сходи риплять]
Він спускається.
Він посередині. Я знаю звук кожної сходинки.
Він майже біля дверей вітальні!
Ще п'ять сходинок.
Він майже спустився!
Він на майданчику, він за дверима!
[пістолет клацає]
[різко вдихає]
Усе на світі має голос.
Якщо прислухатися.
Ти німецький солдат.
Насправді я вже ніхто.
Але я живий.
Дякую тобі.
[хмикає]
- Що це таке? - Що?
Він, напевне, був у макеті.
- Схоже, це діамант. - Не торкайся.
Чому?
Не чіпай.
Ти сказав, що мій дядько був і твоїм професором.
Так.
[радіо гуде]
Ти також сказав...
що тебе прислав професор.
Так...
Щоб я сказав тобі...
Сказав мені що?
Тигр щасливіший мертвий, ніж у клітці.
[Марі плаче]
Тобто...
Тобто він загинув?
Він сказав, ти звільнила його.
Щасливіший мертвий...
Це його слова.
Я... Я...
Це його крісло?
Ти його слухав?
Він був для мене батьком.
Е, він був ніби батьком.
Я сирота.
Я заплющував очі і бачив це місце.
І я бачила його.
Але не заплющувала очей.
Найважливіше світло...
[разом] ...це все незриме світло.
Хочеш їсти?
Не дуже.
А я дуже.
Любиш персики?
Обожнюю персики.
Тримай долоню.
[Марі] Дякую.
[посміюється]
[радіо гуде]
Що ти робиш?
[Вернер] Лагоджу радіо.
[гуде]
Мелодія з професорових передач.
Увімкнеш?
[ніжна мелодія на піаніно грає по радіо]
Люба сестричко Ютто...
[схлипує]
[Вернер по радіо] Я не знаю, чи чуєш ти мене,
та якщо чуєш,
знай, що я живий.
І в моїй голові та сама частота.
Я у Франції.
Я спробую повернутися.
А коли повернусь, розкажу тобі все-все.
Так багато всього.
Проте найважливіше те...
що я зустрів професора. Це правда.
Він врятував мене.
Зараз я сиджу в його кріслі.
З дівчиною, в якої найпрекрасніші очі.
Я маю йти.
[сміється]
[Вернер по радіо] Люблю тебе.
[плаче]
- [радіо вимикається] - [музика продовжується]
[музика замовкає]
Вони близько.
Я добре знаю місто. Знаю таємні проходи.
Я проведу тебе до міських мурів.
Ні.
Ні. Якщо нас схоплять, тебе розстріляють як колаборантку.
Ми зустрінемося.
Де?
На хвилі 13.10.
Я слухатиму твої передачі.
А коли скінчиться війна, якщо захочеш, я приїду до тебе.
Ти можеш передумати.
Не передумаю.
Обіцяю.
Обов'язково слухай.
Добре.
Слухатиму, як слухав завжди.
[натовп радіє]
Тобі краще здатися американцям.
Місцеві тебе вб'ють.
А американці дадуть тобі одяг, їжу
і... і шанс.
Гаразд.
Я вийду з тобою.
[усі радіють]
[чоловік] Переконайтеся, що цей район зачищений і безпечний. Виконуйте.
Я буду слухати.
Сержанте! Заберіть німця.
[сержант] Пішов.
[усі радіють]
Перемога, Марі! Перемога!
[усі співають французькою]
[співи продовжуються]
[грає ніжна музика на піаніно]
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ ЕНТОНІ ДОРРА
[грає меланхолійна музика на піаніно]
Переклад субтитрів: Ольга Галайда