Vi måste undersöka Påsköns förhistoria igen.
Vi ska inte bara tro på det vi får höra.
Rapa Nui-bon och arkeologen dr Sonia Haoa Cardinali…
ARKEOLOG
…har försökt återskapa öns förlorade historia i nästan 50 år.
Hon har inte studerat moai-statyerna eller gamla boplatser,
utan genom en noggrann undersökning av öns växtlighet.
Sonia, jag har förstått att du har ett särskilt intresse för botanik,
men du är även arkeolog.
Ja. Det viktigaste för mig är att förstå människorna.
Det är att förstå hur människor kom hit och hur de anpassade sig till den här ön.
Vi människor kan inte göra nånting utan växter.
I kratern på en av Rapa Nuis utdöda vulkaner
har dr Cardinali och hennes kollegor letat efter belägg för icke-infödda växter.
Växter som måste ha förts hit av människor.
Vad säger växterna om när människor bosatte sig här?
När vi studerade de olika matväxterna här fick vi resultat…
Ja?
…hos bananer.
Vi fann bananer på ön för 3 000 år sen.
Så det har funnits bananer på Rapa Nui i åtminstone 3 000 år?
Ja.
Bananerna kom inte hit själva.
De kom inte hit med fåglar. De kom inte hit över havet.
Bananerna måste ha planterats av människor.
Så det är därför jag kan berätta för dig
att människor anlände på Rapa Nui under en annan tidsperiod.
Ja.
Det var en stor överraskning för alla, och det förändrade historien lite.
Det förändrar historien mycket.
-Jorden ljuger inte. -Nej, jorden talar sanning.
Vi trodde inte att bananen var så viktig.
Dr Cardinalis datering byggde på mikroskopiska fragment av bananplantor.
Hennes fynd flyttade koloniseringen av Rapa Nui ungefär 2 000 år bakåt.
FÖR 3 215 ÅR SEN
Växterna hjälper oss att utvidga tidslinjen bakåt.
Det är möjligt att det handlar om mer än 3 000 år.
Vi vet inte. Men det är därför vi måste fortsätta forska.
Absolut.
Utifrån de här beläggen måste vi tänka om när det gäller Rapa Nuis förhistoria.
Enligt dr Cardinalis fynd nådde polynesierna den här ön
mycket tidigare än man har trott.
Men Rapa Nuis muntliga traditioner ger oss ännu en möjlighet.
Kanske Hotu Matu'a och hans sju spejare anlände hit
flera tusen år tidigare än nån nånsin har trott var möjligt.
Kan det inte finnas ett glömt kapitel i den här öns historia?
Ett tidigare kapitel, som skrevs av överlevare från den globala katastrof
som ägde rum för ungefär 12 000 år sen?
Om människor kom till Rapa Nui för tusentals år sen, var bodde de då?
Var är de arkeologiska spår som vi då borde hitta?
Under den senaste istiden var havsnivån över 100 meter lägre än idag.
Då var Rapa Nui en mycket större ö.
Den större landytan hade kunnat försörja en mycket större befolkning.
Det skulle kunna förklara hur de lyckades hugga alla moai-statyer.
Kan byggarna ha valt att leva nära kusten, i ett område som nu ligger under vatten?
De kanske bara använde den mark som vi ser idag för sitt statyprojekt?
Det är svårt att förstå hur mycket land som försvann i havet mot istidens slut.
Det handlar om i stora drag 25 miljoner kvadratkilometer.
Det var dåtidens bästa odlingsmark.
När havsnivån plötsligt stiger hamnar kustområdena under vattnet.
Allt som har byggts där kommer att bli förstört.
Ingen vet vad som gick förlorat i havet.
Det vi vet är att de tidigaste bosättarna här
utvecklade mer än enastående stenhuggarfärdigheter.
Enligt Rapa Nuis traditioner tog deras grundare, kung Hotu Matu'a,
med sig nåt särskilt från det fjärran landet Hiva.
Ett skriftspråk.
Det finns bevarat på trätavlor som kallas rongorongo.
De är förmodligen kopior av kopior av sen länge förlorade original.
Det finns färre än 30 rongorongo kvar, på museer på olika håll i världen.
För Rapa Nuis invånare, som dokumentärfilmaren Leo Pakarati,
har de här tavlorna en särskild plats i historien.
Det är en otrolig bedrift.
I vanliga fall finns skriftspråk bara i stora, välorganiserade kulturer.
Här finns ett på en liten ö.
DOKUMENTÄRFILMARE
Rongorongo är väldigt intressanta och viktiga för vår kultur.
De är väl unika i Polynesien?
Ja, de är unika. Rongorongo finns inte på andra öar.
Med slavräderna på 1800-talet och utplånandet av Påsköns traditioner,
förlorades kunskapen att läsa rongorongo-tavlorna.
De förblir ett av forntidens stora mysterier.
Lingvister har visat att det finns för många olika symboler
för att skriften ska kunna vara ett alfabet.
Det är förmodligen en hieroglyfisk eller piktografisk skrift,
som liknar dem som utvecklades i Egypten och i Indusdalen.
Skriftsystemet måste ha tagit hundratals eller tusentals år att växa fram.
Rongorongo-systemet är väldigt komplext.
Det krävs många olika beståndsdelar: fred, vatten, mat, samhälle…
Det är en väldigt intellektuell, komplex process.
Under flera århundraden, tills européerna anlände,
uttryckte man skriftspråket i sång.
Men sambandet mellan ljud och symboler är bortglömt sen länge.
Människor lärde sig inte att läsa.
Man lärde sig bara sångerna, så sångerna överlevde längre.
Vad handlade de här sångerna om?
-Jordbrukssystem. -Ja.
Regler för navigering. De olika stamträden och släktlinjerna.
-Vem som ägde mark, såna saker. -Okej.
För mig är rongorongo kanske det viktigaste
som Tupuna, våra förfäder, skapade.
Att det finns ett fullt utvecklat skriftspråk på Påskön
är en paradox och ett mysterium som ännu inte har förklarats.
Jag tror att man måste väga möjligheten
att skriftspråket först kom till Påskön för väldigt länge sen,
av de första bosättarna, som den muntliga traditionen säger
kom från ett mycket större land i Stilla havet som kallades Hiva,
som drabbades av en enorm översvämning och sjönk i havet.
Jag inser att jag bara spekulerar.
Men kan det här vara det språk som användes
av den försvunna civilisation som jag letar efter?
Ett folk från fjärran Hiva…
…vars ursprungshistoria och skriftspråk bevarades av de sjöfarande polynesierna,
de som idag kallar sig själva Rapa Nui.
Jag tror att moai-statyerna också kan komma från samma tidigare civilisation.
Det finns till och med belägg för att ahu-plattformarna som moai står på
kan bygga på en äldre design som skapades av andra.
Som den här.
Det här är Ahu Vinapu. Den är unik på två sätt.
För det första har den byggts helt och hållet i hård basalt,
och inte i mjuk vulkanisk tuff, som de flesta andra.
Det andra kan man inte undgå att se.
Stenblocken har sammanfogats på ett sätt
som är mycket mer avancerat än hos nån annan ahu på ön.
Den byggdes så precist av de ursprungliga byggarna,
att inget organiskt material från den tiden har fastnat i fogarna.
Det gör att det inte går att datera den.
Den är så malplacerad här att man kan tro att den skapades av en helt annan kultur.
Det finns ett annat skäl till att jag tror att den här andra kulturen
skulle kunna vara den förlorade istidskultur som jag letar efter.
Öns ursprungliga namn är Te Pito o te Henua.
Det betyder "världens navel".
Att urgamla heliga platser kallas "navel"
dyker upp om och om igen i många kulturer och språk runt om i världen.
Göbekli Tepe betyder bokstavligen "navelns kulle".
Delfi i Grekland var världens navel.
DELFI - GREKLAND
Angkor i Kambodja var också en.
KAMBODJA
Är det möjligt att en enskild global förhistorisk kultur
använde den här navelreferensen för att benämna sina heligaste platser,
däribland Rapa Nui?
I så fall, hur tog de sig hit?
Det finns en spännande möjlighet.
Rapa Nui ligger på västra kanten av en underjordisk bergskedja.
Under istiden var havsnivån 100 meter lägre,
och havsbotten kan ha varit högre på grund av fenomenet som kallas isostasi.
Topparna på några av bergen kan ha nått upp över ytan.
Då kan de ha skapat en kedja av småöar mellan Rapa Nui och det som nu är Peru.
Och det är precis där som vi hittar nåt enastående,
på en bergssluttning som vetter mot havet.
En enorm geoglyf, som idag är känd som Andernas kandelaber.
Man har skrapat bort sanden från berget i form av en enorm treudd.
När man närmar sig Perus kust känns den nästan som en signal,
som kallar människor mot sig, och säger: "Kom hit. Här finns nåt viktigt."
Geoglyfen kan inte dateras säkert,
men keramik som har hittats i närheten har hänförts till Paracas-kulturen,
från ungefär år 200 f.Kr. De erkände och respekterade den.
Geoglyfen sägs ha inspirerats av legenden om guden Viracocha.
Han blev en gud efter att ha skapat många underverk i den här delen av världen,
från de berömda nascalinjerna,
till det mystiska stenkomplexet i Tiahuanaco i Bolivia,
högt uppe i Anderna, där hans berättelse börjar.
Enligt inkafolkets myter ska området ha drabbats av en stor katastrof,
en riktig urtidskatastrof.
Efteråt dök en främling upp ur Titicacasjöns vatten.
Man kallade honom Viracocha.
"Havets skum."
Han och hans lärjungar lärde överlevarna jordbrukets hemligheter.
De visade dem avancerad stenhuggarkonst och hur man följer himlavalvets rörelser.
I princip ger han civilisationens gåva
till de demoraliserade och förkrossade överlevarna efter en katastrof.
De här berättelserna liknar berättelser som finns runt hela världen,
som handlar om varelser, gudar, människor, som överlevde katastrofen,
och som försökte starta civilisationen på nytt.
I Egypten var det Osiris,
som lärde sitt folk att odla, skörda och stifta lagar.
Hos Mexikos azteker var det Quetzalcoatl, den skäggige vandraren,
som först gav dem civilisationens gåva.
På Rapa Nui följer kung Hotu Matu'a och hans utvalda män samma tema.
De kommer till sjöss från ett fjärran land för att starta civilisationen på nytt.
Eftersom samma traditioner finns runt hela världen måste vi ta dem på allvar.
Även idag är historieberättande ett kraftfullt sätt
att föra vidare kunskap från en generation till nästa.
Med de här universella berättelserna,
tror du att det vi får är en liten spillra av den där äldre kunskapen?
Ja, det tror jag.
Och var kom den ifrån?
Få överlevande kunde föra kunskapen vidare,
men kunskapen spreds som myter och som traditioner.
Mänsklighetens myter är människosläktes minnesbank,
från en tid utan nedskrivna minnen.
Ja. Den muntliga traditionen är ett kraftfullt sätt att berätta om historien.
För mig handlar det om nåt slags historiska händelser.
Ja, precis.
Det är det här att samma tanke hela tiden återkommer
hos kulturer som inte hade nån kontakt med varandra,
som får mig att tro att det är ett arv från en betydligt äldre kultur.
Därför tycker jag att vi måste ta myter på mycket större allvar.
Ja, det tycker jag också.
De stora läromästarna från våra myter, som Viracocha,
kan ha varit några av de få överlevarna från en civilisation som gick förlorad.
Det kan finnas fler belägg för vad Viracocha lämnade efter sig.
Nästan 50 mil österut från Kandelabern…
…på en bergsplatå nära staden Cusco…
…mer än 33 000 meter över havet…
…ligger Sacsayhuaman.
Det här är en av världens mest otroliga fyndplatser och en av de mest mystiska.
Den stora platån är full av arkeologiska underverk i sten.
Vid platåns kant finns den största gåtan av alla…
Tre rader med häpnadsväckande stenmurar…
…i sicksackmönster över berget.
Jag har kommit hit i över 30 år, och jag blir fortfarande lika förbryllad.
Men nu när mitt sökande efter en förlorad civilisation har fokuserat på Amerika…
…vill jag undersöka det här uråldriga mysteriet på nytt.
Jag känner mig alltid pytteliten när jag står vid de här jättestenarna.
Det finns tusentals såna här stenblock, som är perfekt formade och sammanfogade.
Inget block är likadant som nåt annat.
Trots det är de sammanfogade med en otrolig precision.
De ser nästan sammansmälta ut.
Till och med med dagens teknik, var skulle man börja? Hur gjordes det här?
För att förstå Sacsayhuaman måste vi veta mer om dess historia.
Den är sammanflätad med staden bredvid.
Idag är Cusco en livfull storstad med 500 000 invånare.
Det är en populär turistdestination för miljoner människor varje år.
För mig är staden så mycket mer än det.
Cusco var huvudstad i det mäktiga inka-imperiet,
en otrolig, verkligen enastående civilisation.
Det var en civilisation som frodades i Anderna.
Den är berömd för fantastiska stenkonstruktioner som Machu Picchu.
Men som med Rapa Nuis moai, är den sanna historien en om katastrof.
1532 kom de spanska conquistadorerna hit och spred kaos och förstörelse.
Eftersom spanjorerna förtryckte ursprungsbefolkningens kultur,
vet vi bara fragment om inkafolket. Det är ett svart hål i historien.
Varför det? För att historien naturligtvis skrivs av segrarna.
Väldigt få conquistadorer lade nån tid på att lära sig om den kultur de utplånade.
Inkacivilisationen var magnifik.
De utförde otroliga bedrifter, men de varade inte länge.
Inka-imperiet var rikt och mäktigt, men det var bara knappt hundra år gammalt
när conquistadorerna anlände.
FÖR 467 ÅR SEN
Men spanjorerna visste förstås inte det.
De antog att allt de såg, inklusive de otroliga stenmurarna,
hade skapats av det folk som de just hade träffat.
Det är svårt att tänka sig hur man skapade allt detta
med de verktyg som inkafolket ska ha haft.
Det var mest andra stenar som de kunde banka på de stora stenarna med.
Jag får inte ihop det.
Inkafolket hade inget skriftspråk.
Men enligt de bristfälliga spanska dokumenten
skapades Sacsayhuaman av Pachacuti Inka Yupanqui,
som var inka-imperiets första härskare, för över 500 år sen.
Jag hoppas lära mig mer av experten Amadeo Valer Farfán.
ARKEOLOG & FÖRFATTARE
Ungefär när, i vilket århundrade, tror du
att det här otroliga, magnifika byggnadsverket kom till?
Man började bygga runt 1440.
-Det stod färdigt efter 90 år. -Okej.
Precis innan conquistadorerna kom.
Pachacuti bestämde att man skulle bygga Sacsayhuaman av sten som fanns på platsen.
Det var en ganska mjuk bergart.
Nu ligger platsen över 3 500 meter över havsytan,
men en gång i urtiden var det här havsbotten.
För länge sen låg den här delen av Sydamerika under vattnet.
I olika delar av den här dalen kan man se kalkstensberggrund.
-Kalksten. Sedimentär sten. -Ja.
Det gör att den här stenen är mjukare att jobba med än andra typer av sten.
Enligt arkeologerna kommer stenarna från stenbrott över en mil bort.
Jag inser att kalksten är en mjuk bergart som är ganska enkel att jobba med,
men det här är verkligen helt enorma kalkstensblock.
-Vad väger det tyngsta blocket? -Det tyngsta väger över 100 ton.
Herregud…
Det som förbryllar mig är hur man förflyttade de stora stenblocken.
Jag förstår inte hur man gjorde.
Som jag ser det är hemligheten en fråga om kvantitet.
Pedro Cieza de León var en spansk soldat och historieskrivare.
Enligt honom jobbade över 20 000 människor här varje dag.
Det är en stor organisatorisk utmaning.
Att organisera ett lag på 20 000 arbetare är en väldigt avancerad uppgift.
För att bygga Empire State Building i New York
krävdes ungefär 3 400 arbetare, på 1900-talet.
Även med sex gånger så många arbetare
måste det ha varit en enorm utmaning att flytta stenarna med den tidens teknik.
Det kunde snabbt gå fel.
Den enda som har skildrat hur man förflyttade en sån här stor sten
är en spansk historieskrivare, några tiotal år efter erövringen.
Enligt vad han hörde av lokalbefolkningen slutade det försöket i katastrof.
Han berättar om ett enormt stenblock som drogs över berget
av över 20 000 människor.
Men plötsligt förlorade de kontrollen vid en klippavsats.
Blocket krossade över 3 000 arbetare.
Om det var så svårt för inkafolket att flytta ett enda stenblock,
hur kunde de ta hit tusentals?
Enligt spanska historieskrivare
använde inkafolket en kombination av rep, rullande stockar och hävstänger.
Med enorma ansträngningar skulle man kunna sammanfoga två eller tre såna block,
men att sammanfoga hundratals, som alla sitter ihop väldigt precist,
det går inte att förstå.
Tänk om inkakejsaren egentligen bara översåg byggandet av ett fort
ovanpå stenmurar som redan fanns på plats?
Det är svårt att förstå hur otroligt detta måste ha sett ut innan spanjorerna kom.
Genom att kombinera ny forskning med conquistadorers ögonvittnesskildringar
kan vi få en bra uppfattning om hur Sacsayhuaman såg ut
under inka-imperiets storhetstid.
Enligt spanjorerna var huvudkomplexet en militärförläggning,
med plats för tusentals soldater.
De beskriver ett runt torn med tre murar, som tornade upp sig 15 meter över platsen.
Tornet omgavs av rektangulära byggnader och gårdsplaner.
Man hade ett eget färskvattensystem och lador för grödor.
Angriparna trodde att Sacsayhuaman hade byggts som ett fort.
När Cusco hade fallit var inkakrigarnas sista fäste bakom de här väggarna.
De är allt som återstår idag.
Men var det deras ursprungliga syfte?
Vad säger arkeologerna om Sacsayhuamans ursprung, och vad det byggdes för?
Många menar att det var en militär konstruktion.
Spanjorerna, conquistadorerna sa att det var ett militärt fort.
Men det var det inte.
Det var en helig plats, ett tempel, där man utförde ritualer och ceremonier.
Så det vi kan läsa i historieböckerna,
att Sacsayhuaman byggdes som ett militärt fort, är det fel?
Det är helt fel.
Det som finns kvar uppe på kullen, väggar av likadana rektangulära block,
tyder på att de inte byggdes samtidigt som de stora stenmurarna.
Så man skulle kunna säga att inkafolket ärvde äldre byggnadsverk,
och att de är svåra att förklara?
Ja.
Det tyder också på att de tillverkades med en annan, okänd, stenhuggarteknik.
Man kan se det som en förlorad teknologi.
Det här är ett mysterium, en gåta som vi inte kan förklara.
Kan Sacsayhuamans släta, massiva, sicksackformiga murar ha skapats,
inte av inkafolket, utan av andra?
Tänk om byggnadsverken här, som hänförs till inkafolket,
egentligen är ett arv från en mycket äldre tid?
Kan det vara ett arv från en civilisation som vi ännu inte har identifierat?
Man har ju faktiskt inte hittat enklare versioner av de släta stenmurarna
nån annanstans i Peru.
Men vi såg nåt liknande när vi var på Rapa Nui.
I Ahu Vinapus murar.
De lär ha byggts långt före Sacsayhuaman, mer än 300 mil bort.
Stenblocken är av solid basalt och de är vackert sammanfogade.
De innehåller mångkantiga element, precis som Sacsayhuamans murar.
Liknande konstruktioner finns i urgamla murar i Turkiet och i Egypten.
CHEFRENS PYRAMID - EGYPTEN
Där finns ett särskilt litet block som har fogats in mellan större block.
Det är identiskt. Det ser precis likadant ut i Cusco.
Vissa menar att man bara använde överblivet material på ett effektivt sätt.
Men titta bara på precisionen.
Det känns som att det här är en gammal teknik som inte bara användes i Peru.
Tänk om inkafolket byggde de strukturer som vi ser här på en mycket äldre grund?
En grund som kanske härrör från den första civilisationen i Amerika.
Den möjligheten för mig till den stad som Sacsayhuaman överblickar.
Det är en stad vars namn kan vara en avgörande ledtråd.
På quechua, inkafolkets språk, betyder Cusco "världens navel".
TURKIET
Precis som alla de andra heliga navelplatserna, däribland Rapa Nui.
Att platser över hela världen kallas "världens navel"
är mer än bara ett sammanträffande.
Kan de otroliga stenarbetena som vi ser överallt i den här världens navel
vara ännu ett arv från den urgamla avancerade civilisation som jag söker?
Överallt i staden finns lager på lager av vackra, intrikat utformade stenmurar.
Vissa innehåller gigantiska stenar.
Mysteriet är att alla murar ofta har flera olika arkitekturstilar.
Vissa är väldigt avancerade, andra är förhållandevis enkla.
Det mysteriet har fört mig till Calle Loreto i Cusco.
Där träffar jag arkeologiforskaren och inka-ättlingen Jesus Gamarra.
Under många år har han undersökt Perus urgamla stenkonstruktioner.
ARKEOLOGIFORSKARE
Berätta om ditt arbete i Cusco och den heliga dalen.
Min passion är antikviteter som kommer från människans ursprung.
Det är nåt som reflekteras i stenen,
som är det äldsta vittne som finns i historien.
Precis som i Sacsayhuaman,
är gatans stenmurar sömlöst sammanfogade.
En stens mjuka kanter flödar in i nästa.
Det är helt otroligt. Jag blir helt förstummad av det här.
Jag kan inte förstå hur nån kan ha byggt murar
där de här enorma stenarna sitter ihop så perfekt.
Arkeologerna säger att inkafolket byggde dem,
och att de använde enkla stenverktyg för att skapa det här fantastiska.
Det går inte att skapa det här underverket med bara hammare och mejsel.
Det går inte att räkna ut den perfekta precision
som finns i de här stenmurarna.
Den precisionen är allra tydligast här.
Den 12-hörniga stenen är ett geometriskt underverk.
Dess sidor passar perfekt ihop med 11 andra unika stenblock.
Men det finns nåt mer som stör med de här så kallade inkamurarna.
Jag ser många olika arkitekturstilar här.
Här finns de här otroliga murverken,
men sen ser vi betydligt enklare stenarbeten sida vid sida.
Hjälp mig att förstå det mysteriet.
Den här arkitekturen kommer inte från inkafolket.
Inkafolket använde inte den här sortens månghörnig arkitektur.
Inkafolket hade en annan slags arkitektur,
som karaktäriserades av räta vinklar.
Den över delen har stenblock med märken från de verktyg som inkafolket använde.
De utgör inget mysterium, till skillnad från de lägre lagren.
-Enligt dig skapade inkafolket inte detta? -Nej.
Jesus tror att inkafolket byggde ovanpå och runt betydligt äldre murar,
som redan fanns på plats när de kom hit.
Cuscos historia börjar inte med inkafolket,
utan den går betydligt längre tillbaka.
Jesus Gamarra är övertygad om att vi här ser inte bara en,
utan åtminstone tre arkitekturstilar, skapade av tre olika kulturer.
Jesus menar att inkafolket ligger bakom de senaste, grova stenarna.
Men han menar att de släta stenarna både här och i Sacsayhuaman
har skapats med en betydligt äldre teknik, som inkafolket inte kunde återskapa.
Det finns saker som är omöjliga för mer moderna civilisationer.
De är betydligt äldre och de bevisar
att de är produkter av ett annat sätt att arbeta i sten.
Jesus Gamarra kallar den här stilen Hanan Pacha.
För att se den med egna ögon föreslår han ett besök på en spännande plats.
Den ligger på bergssluttningen på väg upp mot Sacsayhuaman.
Det är verkligen en mystisk plats.
Den har en hemlig ingång som nästan inte går att se.
Här ser man återigen en märklig blandning av byggnadsstilar.
Platsen kallas Månens tempel.
MÅNENS TEMPEL
Det här är en märklig, komplicerad, mystisk plats.
De låga murarna är typiska inkamurar.
Men dolt inuti den här klippan finns nåt helt annat.
Man kommer in genom en smal passage, i total tystnad.
Det är nästan som att gå in i en labyrint.
Det ser ut som en okänd teknologi som vi inte helt förstår.
Den har skapats av anledningar som vi inte kan fatta.
Undertexter: Peeter Sällström Randsalu