Když vcházíte do Chrámu Měsíce,
u vchodu vás vítá had.
Vytesaný do skalní stěny.
Jeho lesklé tělo je na dotek skoro živé.
To není snadné.
Znamená to, že kámen byl osekán tak,
aby ze skály vystupoval jen reliéf hada.
A čím hlouběji jdete, tím záhadnější tvary uvidíte.
Všechny vytesané ze skály.
Má to jedinečnou atmosféru.
Smítka prachu se odráží v paprsku světla,
který prochází dírou ve stropě
a dopadá na opracovanou strukturu, která je nepochybně dílem člověka.
Kamenný podstavec je jako had vytvarovaný ze samotné skály
a osvětlený z průrvy ve stropě, a to jak slunečním, tak měsíčním svitem.
Místní ho znají jako Chrám Měsíce
a autentičtější je možná označení Amaru Markawasi,
Dům Hada.
Tento strašidelný úkryt vytesaný do skály je nepochybně působivý.
Inkové ho podle všeho využívali k rituálům plodnosti,
při nichž žadatelky nechávaly oběti měsíční bohyni,
matce Quille, Virakočově dceři.
Zdejší ticho, chlad a klid
soustředí vaši mysl
propracovaným způsobem, rozhodně se nejedná o náhodu.
Stavitelé této posvátné komory zřejmě nebyli titíž lidé,
kteří postavili honosnější pozlacené chrámy, kterými byli Inkové proslulí.
Inkové, kteří to místo uctívali,
nejspíš postavili vnější hradby z úcty kolem něčeho nalezeného,
ale sami to nepostavili.
Díváme se na výtvor jiné civilizace,
starší kultury, která dokázala kámen tvarovat naprosto neskutečně?
STARODÁVNÉ APOKALYPSY AMERIKA
KAPITOLA IV
Jsem na úbočí kopce nad Cuscem v Peru
a vyšetřuji dost možná prastarou techniku opracovávání kamene jménem Hanan Pacha.
Máme tu komplexní záhadu, a pokud ji chceme rozlousknout,
musíme se podívat na různé architektonické styly,
které někdy najdeme ve stejné ulici.
Kdekoliv jinde na světě by to byl důkaz působení různých kultur.
Na půli cesty mezi Chrámem Měsíce a obrovskými megality Sacsayhuamánu
se nachází další naleziště Posvátného údolí,
kde se používala stejná starší technika opracovávání kamene.
Q’enqo.
V kečuánštině to znamená „labyrint“.
A jak ho začínám prozkoumávat, začínám chápat důvod.
Když se vydáte na cestu do středu labyrintu,
ocitnete se na klikaté stezce,
která vás přiměje rozjímat.
Q’enqo je vlastně místo, kde se člověk ocitne sám,
obklopen tajemnou mystickou atmosférou,
obklopen tichem.
Je to složitá síť vytesaných tunelů,
podzemních ochozů
a nejrůznějších oltářů
vytesaných z kamene.
A cesta zdánlivě vede k ústřednímu amfiteátru…
kde se se mnou o své zkušenosti podělí Jesus Gamarra.
Byli samotní Inkové staviteli některých struktur v Q’enqo Chico?
ARCHEOLOG
Ne.
Na jejich přítomnost tu sice něco málo ukazuje,
malé kameny a hliněné spáry,
ale všechny tyto novější stavby vznikly na základech architektury Hanan Pacha.
Inkové ji velmi uctívali
a starší stavby s velkou přesností a úctou
obestavěli svými kameny.
Prastaré vytesané kamenné stavby obklopené primitivnějšími bloky kamene,
jako třeba před Chrámem Měsíce.
Je to kombinace stylů,
která je k vidění na mnohých nalezištích v Peru.
I na Machu Picchu, kde se nachází opracovaný obřadní kámen Intihuatana…
který je nejspíš obestavěn pozdější inckou stavbou,
možná na znamení posvátnosti tohoto místa.
To by mohlo vysvětlovat podivnou směsici stylů jak ve zdech v Cusca,
tak v Sacsayhuamánu,
kde byly podle Jesuse Gamarry novější kameny přidávány
na a kolem mnohem starších a jemněji propracovanějších bloků.
Ať byly tyto bloky tvarovány kdykoliv,
otázkou zůstává jak?
Může se jednat o důkaz ztracené technologie prehistorie?
Podle Jesusova kolegy Jana Petera de Jonga
jsou v Sacsayhuamánu stopy ohledně způsobu opracování kamene.
Jane, přivedl jste mě do úzkého tunelu s lesklými stěnami.
Jak se jmenuje?
Říkají tu tomu Chincana Chica.
Znamená to „místo, kde se člověk ztratí“.
Díváme se na přírodní podloží,
ale tunel je zcela jasně výsledkem lidské práce.
Je pro zdejší nejstarší stavební styl práce se skalním podložím typická?
Ano, jedním z rysů stylu Hanan Pacha je opracovávání kamene tvarovací technikou.
S kamenem zřejmě pracovali, jako by byl měkký.
- Ano. - Protože do něj v podstatě tiskli.
A tou tvarovací technikou myslíte změkčení kamene,
který pak následně tvarovali?
Podle nás byl kámen měkký už v době výstavby.
Ale jak je možné, že byl měkký?
Podle Jana jsou klíčem této záhady zdi tohoto tunelu.
Uvnitř tohoto tunelu je spousta lesklého povrchu.
Světlo se od zdí odráží jako od kovu.
Na dotyk jsou velmi hladké.
Podle nás byly ošetřeny teplem,
které na zdech vytvořilo jakýsi povlak,
díky němuž se tak lesknou.
Geologové tomu říkají vitrifikace.
Jak velký žár by byl zapotřebí?
Vitrifikace znamená „proměnit ve sklo“,
což znamená nejméně 1 400 stupňů Celsia.
Což je neskutečný žár.
Ano. Nevíme, jak ho dosáhli, ale víme, že se jim to podařilo.
Při bližším pohledu si musíte položit otázku:
„Může být žár vysvětlením
zvláštních a zdánlivě roztavených gigantických megalitů Sacsayhuamánu?“
Skeptik by ihned namítl,
že lesklý povrch tunelu vytvořili lidé
otírající se o stěny tunelu. Co vy na to?
Spousta lidí říká: „Ano, samozřejmě.
Ten lesklý povrch zdí tunelu vznikl jejich častým osaháváním.
Jenže ty zdi jsou lesklé i na stropě, úplně všude.
Proto nedává smysl tvrdit, že lidé sahali na zdi úplně všude.
Co další argument, že je za tím sopečná činnost?
Tady žádné sopky nejsou.
- Dobře. - Takže to není logické vysvětlení.
Pro Jana je jediné schůdné vysvětlení,
že stojíme před výsledkem jakéhosi pravěkého vědeckého postupu,
který zdokonalila civilizace existující ještě před Inky.
V dávné minulosti to tu postavili pravěcí lidé.
A nevíme, jakou technologii použili.
Když se dívám na Sacsayhuamán,
vidím důkaz ztracené technologie, ztracené techniky opracovávání kamene,
kterou už v dnešní době neovládáme
a kterou dnes nedokážeme napodobit.
Přesná povaha této technologie zůstává záhadou.
Ale Jesus Gamarra se domnívá, že žár, díky kterému kámen změkl,
aby mohl být opracován,
zavinil po vychladnutí i jeho ztvrdnutí.
Když se rozhlédnu, tyto kameny jsou prastaré,
ale působí velmi moderně.
Jak chápete to, co tu vidíme?
Zachovaly se pouze části kamene, které byly ošetřeny žárem a opracovány.
K jejich zničení nedošlo.
Zbývající část skály je nerovná.
Podepsala se na něm eroze a zvětrávání.
Na co se tu tedy podle vás díváme?
Spoustu zdejších záhad, vysvětlit nedokážeme,
protože se snažíme rozklíčovat
tisíce let starou minulost.
V jistý okamžik musíme prostě přijmout,
že před sebou máme nemožný inženýrský úkol.
Nemožný v našich podmínkách.
Je zapotřebí,
abychom své prapředky vnímali mnohem otevřeněji než doposud.
Podle místních tradic zaznamenaných conquistadory
byla pokročilá technologie opracování kamene součástí vědomostí,
které předával stvořitel And Virakoča.
Kameny dokázal pohltit ohněm
a velké bloky kamenů byly najednou lehké jako pírko a daly se přesunovat…
což silně odpovídá teorii extrémního žáru.
Proto mě zajímají domorodé tradice,
které mluví o tavení nebo odlévání kamenů.
Buďme podobným možnostem otevření.
Důkazy této nevysvětlitelné technologie
jsou roztroušeny po horách celé Peru.
Ale mohou důkazy starověkých vědeckých úspěchů existovat i na druhé straně And,
které jsme jen přehlédli?
V Amazonském deštném pralese?
AMAZONSKÝ DEŠTNÝ PRALES SEVEROVÝCHODNÍ PERU
Tyto oblasti dnes pro život ideální nejsou,
ale neznamená to, že tomu tak bylo i v minulosti.
A podle probíhajícího výzkumu
skrývá Amazonie obrovská tajemství.
Dnes víme, že důkazy o osídlení pravěké Amazonie
sahají nejméně 25 000 let do minulosti.
PŘED 25 000 LETY
Naši ztracenou civilizaci najednou můžeme zařadit do mnohem širšího okna.
Možné okno vzniku civilizace, které teď musíme probádat,
je mnohem větší a hlouběji v minulosti.
Už první Evropané, kteří v roce 1542 prozkoumali celou Amazonku,
mohli zahlédnout potomky právě takové civilizace,
když proplouvali tudy.
Výpravu vedl dobrodruh Francisco de Orellana
a záznamy pořizoval dominikánský mnich Gaspar de Carvajal.
Jeho deník nezmiňuje nekonečný a zdánlivě neobydlený dnešní prales.
Podle tohoto mnicha byla v povodí Amazonky města
obydlená velmi zručnými lidmi.
„Jedna osada se nepřerušovaně táhla v délce 20 km.“
Stejně dlouhý je ostrov Manhattan.
Ale když sem o století později dorazili evropští misionáři,
žádná taková města tu nenašli.
Podle historiků chtěl de Carvajal lživě zapůsobit na španělskou korunu,
aby financovala další výpravy.
Ale zatímco nekonečná džungle postupně vydává svá tajemství,
najednou se zdá, že de Carvajal mluvil pravdu.
Nedávné objevy v Amazonii naznačují, že tu opravdu žila prastará civilizace.
V roce 2019 archeologové prohledávali hustou bolívijskou džungli pomocí LiDARu…
LLANOS DE MOXOS SEVERNÍ BOLÍVIE
…a naprosto je udivil nález lidských staveb a cest.
Díky novému výzkumu byly objeveny obrovské osady.
Jak všichni víme, ztracená města jsou v Amazonii běžná.
A města jsou poměrně trefná přízviska.
Na základě dat a našich znalostí existujících amazonských vesnic,
vědci docela dobře tuší,
jak jedna z těchto osad zvaná Cotoca mohla vypadat.
Město bylo téměř kilometr a půl široké
a úplně celé obklopené kanály a hrázemi.
Některé cesty vedly dovnitř na vyvýšené terasy, možná k obydlím.
A v srdci města se nacházel pyramidový kopec,
nejspíš obřadní centrum.
A co víc,
do nejméně tří dalších podobných měst vedly několikakilometrové vyvýšené cesty.
O obyvatelích tohoto města toho moc nevíme.
Víme, že se pod korunami stromů této džungle ukrývají další.
Mnohá další.
ÚDOLÍ UPANO EKVÁDOR
Archeologové shromáždili důkazy odhalující
ztracené údolí starověkých měst ukryté v ekvádorské Amazonii.
OBJEVENO ZTRACENÉ ÚDOLÍ MĚST
Archeologové v západní Amazonii nedávno odkryli obrovský shluk osad
spojených cestami, jejichž stáří odhadují na 2 500 let.
Podobně jako geoglyfy v Brazílii.
Stavěli velká města a geoglyfy ve spolkovém státě Acre.
Tohle všechno bylo mimo možnosti tehdejších sběračů a lovců Amazonie,
a přesto opak je pravdou.
Nálezů těchto starověkých osad přibývá,
což ukazuje na rozšířenou amazonskou civilizaci,
která mohla čítat až 20 milionů lidí.
Momentálně se dozvídáme,
že příběh Amazonie známe úplně špatně.
Možná tu de Carvajal velké osady v roce 1542 opravdu viděl.
Ale proč je neviděli Evropané,
kteří se po Amazonce plavili o století později?
Vysvětlení to má dost ponuré.
Španělé a Portugalci připluli do Ameriky zavlekli sem celou řadu nemocí,
proti nimž měli Evropané imunitu, ale domorodí Amazoňané nikoliv.
Jakákoliv zdejší populace byla zničena
a její osady rychle pohltil deštný prales.
Ale další dozvuky o této civilizaci
se tradují v mýtu o západní Amazonii kmene Tucano.
Kmen Tucano vypráví legendu
o příchodu svých předků do této oblasti
v rámci kolonizační mise v hadí kánoi,
která plula po Amazonce.
Tato legenda praví,
že tuto anakondí kánoi řídila duchovní bytost
a vysadila z ní lidské migranty.
Záhy na to sestoupila na zem božská dcera Slunce
a přinesla s sebou dary ohně, nástrojů, vědomostí, umění a řemesel.
Se svými nadpřirozenými společníky připravila půdu k prosperitě lidstva,
než se vrátili do příbytků v jiném světě.
Silně mi to připomíná příběhy o civilizačních hrdinech
z celého světa, které všechny probíhají víceméně stejně.
Je to opakující se téma.
Duchovní bytost, která připluje,
stejně jako Quetzalcoatl v aztéckém folkloru.
Nebo Hotu Matu’a, když se doplavil na Rapa Nui.
Nebo Virakoča, který se vynořil z jezera Titicaca,
když pominulo období chaosu.
Mohla by tato dcera Slunce a její poslání pomoct lidem osídlit Amazonii
souviset s onou ztracenou civilizací, kterou hledám?
V peruánských Andách
dokázal Virakoča s kamenem zázraky.
Ale tady v Amazonii kde jsou velké skalní výchozy vzácné,
jasně převládají méně odolné materiály, zejména ze dřeva a zeminy.
Méně jasné už je,
jak se jim podařilo zabydlet se na tomto zdánlivě nehostinném místě.
Jak dokázali udržet tak obrovskou populaci
na půdě, kterou jsme dlouho považovali za neúrodnou?
Pokud neobjasníme,
jak Amazoňané svou milionovou populaci uživili,
pak se k pravdě týkající se počátku zrodu lidstva nikdy nedobereme.
Jedno vysvětlení lze najít v srdci brazilské Amazonie poblíž Manausu.
Ze základů samotné Amazonie se vynořuje
dlouho pohřbené a nedávno odhalené tajemství.
Důkazy o starověké vědě, které pomohou vysvětlit,
jak deštný prales uživil obrovskou populaci.
Archeoložka Angela Araujová zkoumá historický vztah člověka a plodin.
Svůj výzkum nedávno zaměřila na poměrně záhadný úkaz.
Půda v deštném pralese
není běžně velmi úrodná nebo vhodná k zemědělství.
Ale kolem dávných i moderních osad vědci objevili něco pozoruhodného.
Pásy obnovující se půdy,
které říkají terra preta, amazonská černozem.
Objevili jsme tu půdu, která je ve srovnání s tou okolní tmavší.
S podivem obsahuje bakterie, které se neustále rozmnožují a obnovují,
čímž obnovují úrodnost půdy.
Je to jakási kouzelná půda.
Tato superúrodná půda byla nalezena po celé Amazonii,
kdekoliv sídlil člověk.
S Angelou se setkám poblíž nedávno objevené osady,
abych se na tuto půdu podíval sám.
Kdy jste se o amazonskou černozem začala zajímat poprvé?
Až nedávno,
tuto půdu používáme pro zemědělství v této oblasti i nyní.
Zničehonic jsem objevila
vztah mezi minulostí a těmito populacemi.
Chtěla jsem pochopit, proč a jak
byly tyto populace s touto černou půdou spojeny tak úzce.
Vědci zjistili,
že s organickými prvky jsou v každém kousíčku půdy,
jakkoliv staré,
obsaženy i úlomky keramiky,
což je nepopiratelný důkaz toho, že lidé tuto půdu kdysi obdělávali.
A výzkum objevil vzorky, jejichž stáří se odhaduje na 7 000 let.
Jak velké tu ty populace byly?
S jistotou to říct nemůžu, ale záznamy nasvědčují tomu,
že jen v oblasti Alto Rio Negre
žili nejméně tři miliony lidí.
Myslíte, že ti prapůvodní obyvatelé vytvořili tuto půdu úmyslně?
Nebo jen náhodou objevili její jedinečné vlastnosti?
Nemyslím si, že by to bylo úmyslné.
Domnívám se, že jelikož tu žilo tolik obyvatel,
vznikla velká spousta rozkládajícího se odpadu s těmito výhodami.
Těžko říct, co způsobilo co.
Vidím tu jistý paradox.
Na jednu stranu tvrdíme,
že v Amazonii byla velká populace obyvatel.
A že díky její přítomnosti náhodou vznikla úrodná černozem.
Na druhou stranu tvrdíme, že přírodní amazonská půda není dostatečně úrodná,
aby uživila obrovskou populaci.
Není tedy pravděpodobné,
že tato velká populace přežívala právě díky této černé půdě?
Domnívám se,
že je možné,
že si zdejší lidé uvědomili, že je tato oblast úrodná,
ale rozhodně si neřekli,
že pomocí odpadu zúrodní půdu, aby zlepšili produkci plodin.
Výzkum pokračuje.
Ale já v tom jasný úmysl vidím proto,
že půdu typu terra preta lze najít po celé Amazonii,
nevyhnutelně blízko prehistorických osad.
Vůči produkčním možnostem této civilizace musíme být daleko otevřenější než teď.
Musíme je považovat za mistry svého prostředí,
kteří si své prostředí vylepšovali po tisíce let.
A vzhledem k rozlehlosti džungle,
kolik půdy terra preta stále nebylo objeveno,
což by její zázračný původ mohlo posunout hlouběji do minulosti?
Osobně si myslím,
což mnozí archeologové zpochybňují,
že vznik osad a expanze lidské populace v Amazonii byla naplánovaná událost.
Ale stavba a údržba těchto obrovských osad
by vyžadovala obrovské množství přírodních zdrojů.
Nejen plodin, ale také něčeho, co bychom za vzácnost v Amazonii nečekali.
Dřeva.
Amazonský prales je opravdu zázrak přírodní rozmanitosti.
Dnes je tu zhruba 390 miliard stromů
zhruba 16 000 různých druhů.
Co kdybych vám řekl, že většina této obří džungle
vznikla důsledkem úmyslné snahy
lidské populace před tisíci lety?
Co kdybych vám řekl, že Amazonský prales mohl být vysazen?
Vědci potvrdili, že během doby ledové nebyla Amazonie hustým pralesem.
Byly zde louky a shluky stromů.
Předpokládali, že rozpínání dnešního pralesa podpořilo oteplování.
Ale archeobotanici nedávno odhalili něco nečekaného.
Polovinu pralesa tvoří jen 1,4 % známých amazonských druhů stromů,
stejných druhů stromů, které jsou člověku užitečné.
Je to výsledek dlouhodobého projektu, který byl započat před tisíci lety?
Ze kterého nakonec vzešla domorodá amazonská civilizace?
A ještě něco.
Většina těchto užitečných stromů se jako terra preta nachází
v blízkosti nově objevených starověkých amazonských měst.
Místo nepřátelské a nebezpečné džungle,
jak ji my ze západu vídáme, ji přeměňovali v domov pro miliony.
Z Amazonie dělali zahradu, která sloužila potřebám lidstva.
Ve 20. století panovalo přesvědčení,
že vnitrozemí Amazonie zůstává naprosto nedotčené.
Že se ho člověk nedotkl.
A nyní víme, že spousta zdejších stromů,
juvie ztepilá a mnoho palem,
byly polokultivovány, kultivovány a domestikovány,
čímž se naše chápání pralesa změnilo.
Tento vědecký projekt v Amazonii probíhá opravdu velmi dlouho.
Ale jak přesně dlouho?
Opravdu zajímavé je,
že důkazy o kultivaci stromů
v Amazonii sahají 10 800 let do minulosti.
Zhruba na konec doby ledové,
tedy přesně tehdy,
kdy k podobnému civilizačnímu pokroku a inovacím dochází po celém světě.
A právě proto se ptáme,
co všechno ještě v rozlehlém amazonském deštném pralese odhalíme,
i když by tam teoreticky nemělo co dělat?
Jak jsme mohli vidět u pokročilého opracování kamene v Peru,
tyto sofistikované zemědělské projekty a osady v Amazonii
začaly vznikat před tisíci lety
a zřejmě demonstrují vědecké úspěchy,
které jsou na tehdejší dobu přinejmenším nečekané.
Naše chápání Amazonie musíme od základů změnit.
Musíme ji vnímat jako výsledek lidské inteligence,
činnosti, důmyslnosti a plánování.
Nejúžasnější příklad amazonské technologie
může ukazovat na neočekávaný zdroj těchto pokročilých znalostí.
Víc chci zjistit v peruánské Amazonii.
Tohle je Iquitos, přístavní město na křižovatce,
kde se do Amazonky vlévá několik přítoků.
Přístav je možná mladý,
ale tahle oblast byla tisíce let
centrem výrazné kulturní praktiky.
Užívala se tu ayahuasca.
Doktor Luis Eduardo Luna je domorodý antropolog
a přední odborník na tento prastarý rostlinný lék.
Viděl jsem mnoho uživatelů ayahuascy a jejich zážitky mě naprosto udivují.
Někdy se vydávají do jiných říší,
někdy se jen dívají do sebe
a chtějí vyřešit vlastní problémy.
Co se jim děje? Odehrávají se jim v životě důležité změny?
Hodně lidí mi píše,
že jim to naprosto změnilo život, že na svět úplně změnili pohled.
Užívání ayahuascy začalo být oblíbené až v poslední době.
Ale pro domorodé Amazoňany obsahoval tento nápoj posvátnou sílu.
Mnozí domorodí lidé tvrdí,
že ayahuascu berou, aby pochopili pravidla společnosti,
aby se stali lepšími lidmi.
Přípravu ayahuascy mají na starosti šamanští léčitelé nebo curanderos.
Jako Don Francisco Montes Shuna
z kmene Kapanawa,
který musí vyfukovat kouř ze starobylého druhu tabáku mapacho
kvůli očistě rituálu.
V jazyce capanahua se jmenuji Shamorin Kyashi Piary.
Shamorin Kyashi Piary znamená „anděl džungle“.
Pocházím z rodu léčitelů.
Cítím spojení se všemi svými předky,
k babičce, pradědovi, k celé své rodině.
Jsme spojení a spojení cítíme se vším, co se nějak týká Amazonie.
Výzkum pokračuje a přibývá důkazů,
že ayahuasca může být zdraví prospěšná.
Jen odvar z lián má silné léčivé účinky
díky obsažené sloučenině, která je známá jako harmín.
Některé studie naznačují neurogenezi,
že harmín produkuje nové neurony,
dokonce i nové beta buňky ve slinivce.
A možná i nové buňky ve vazech a tak dále.
Harmín je možná lékařský zázrak,
ale nezpůsobuje vizionářské stavy.
To se děje jen v kombinaci s listy jiné amazonské rostliny.
Například s chalipongou,
která obsahuje klíčovou psychoaktivní látku ayahuascy.
DMT, krátce pro dimethyltryptamin.
DMT je považovaný za jedno z nejsilnějších psychedelik.
Ale vědci potvrdili, že není návykový.
A že může mít terapeutické vlastnosti, když je podáván v kontrolovaných dávkách.
Zjišťujeme, že spolu s psychoterapií
může být velmi užitečný při léčení dlouhodobě neřešitelných stavů.
Ale je tu jeden problém.
DMT se neužívá orálně,
protože enzymy ve střevech ho při kontaktu okamžitě zničí.
A přesně v tomto okamžiku na řadu přichází amazonský šamanismus
s pozoruhodným řešením.
V podstatě jde o to,
že harmín obsažený v liánách zabrání rozkladu DMT ve střevech.
DMT prochází hematoencefalickou bariérou do receptorů v mozku.
To pak vytváří vize. DMT.
Výsledek?
Z desetitisíců rostlinných druhů Amazonie
jen kombinace lián ayahuascy a listů rostliny obsahující DMT
vytvoří vysoce ceněné vize.
Máme tu dvě rostliny,
které samy o sobě psychoaktivní nejsou,
ale jsou psychoaktivní, když z obou připravíme odvar.
Dosáhnout toho stylem pokus/omyl mohlo vyžadovat tisíce let pokusů.
Máme tu záhadu. Jak na tento objev přišli?
Připomíná mi to vědecký projekt.
Ano, rozhodně.
Dosáhli toho na základě zkušeností, pozorování, neustálých pokusů a tak dále.
- Za tisíce let? - Ano, přesně.
Tato tradice je tisíce let stará.
Tisíce let.
Nedokážeme říct, jestli dva nebo tři tisíce.
Máme důkazy o amazonské vědě,
o znalostech, které domorodí šamani shromáždili a předávali dalším generacím.
Jde o tisícileté znalosti vlastností rostlin
a jak je lze smíchat k dosažení požadovaného efektu.
Během obřadu ayahuascy vyvolává šaman vize
zpěvem mocné písně ikaro.
Ale šaman je jen ceremoniální vůdce.
Za učitele je považovaná sama rostlina.
Když si dáte ayahuascu,
musíte si připravit otázku.
Ona vám dá odpověď.
Mocná psychedelika k dosažení hlubší moudrosti se neobjevují jen v Amazonii.
Můžeme je nalézt v mnohých starověkých a respektovaných kulturách.
Nyní už je zřejmé, že to, čemu dnes říkáme psychedelika,
bylo ve starověku známé všude po světě.
Sókratés a Platón ze starověkého Řecka zaznamenali intelektuální průlom
po rituálním pozření halucinogenního odvaru.
Egyptské hieroglyfy naznačují,
že Egypťané požívali květy psychoaktivní modré vodní lilie,
aby mohli mluvit s božstvem.
A ve védských obětech starověké Indie pili knězi, kteří se chtěli spojit s bohy,
opojný nápoj známý jako sóma.
Přijetí těchto pozměněných stavů vědomí v prehistorii a historii
odráží jejich důležitost ve vývoji člověka.
Podle mě je nemožné pochopit starověký svět,
pokud ignorujeme psychedelika.
Jak stará je podle vás ayahuasca?
Experimentovali s ní tisíce let. Kdo ví? Může být mnohem starší.
- Připadá mi starobylá. - Jo.
Je to mimořádná záhada.
Experimenty s ayahuascou jsou podle mě mnohem starší, než si kdokoliv myslí.
A můžeme to dokázat.
Překlad titulků: Tomáš Pikl