Коли ви заходите до Храму місяця,
на вході вас зустрічає змія.
Висічене в скелі,
її блискуче тіло здається майже живим на дотик.
Це непросто.
Це означає, що скелю зрізали,
залишивши лише цю горельєфну змію збоку.
Коли ви заглиблюєтесь у тунель, з'являються більш загадкові форми.
Усі вони виліплені з живого каменю.
Тут унікальна атмосфера.
Пилинки ловлять світло,
що падає з отвору в стелі,
на ідеально вирівняну споруду, явно зроблену людьми.
Кам'яний плінтус, як і змія, витесаний із самої скелі,
освітлюється з тієї розколини зверху,
що пропускає як сонячні промені, так і місячне світло.
Відомий місцевим як Храм Місяця, а також, можливо, більш автентично
Амару Маркавасі, Дім змії,
це моторошне, висічене в скелі сховище безумовно, має потужну присутність.
Вважається, що інки проводили в цьому місці ритуали родючості.
Тут залишали дари богині Місяця,
Мамі Кіллі, доньці Віракочі.
Тиша цього місця, холод, непорушність всередині, —
все це зосереджувало розум у спосіб, який, як мені здається,
був навмисно розроблений, а не випадково досягнутий.
Люди, які вирізали цю священну кімнату,
точно не будували більш показні позолочені храми,
якими славилися інки.
Схоже на те, що інки, які його цінували, побудували зовнішні стіни
й у такий спосіб вшанували те, що вони знайшли, не збудували.
Перед нами те, що було зроблено кимось,
більш давня культура, яка вміла фантастично обробляти каміння?
ПРАДАВНІЙ АПОКАЛІПСИС АМЕРИКИ
ГЛАВА IV
Я стою на схилі пагорба над Куско в Перу,
і вивчаю, ймовірно, дуже давню техніку обробки каміння,
відому як Ханан Пача.
Це багатошарова загадка й для того, щоб розгадати її,
нам треба побачити різні архітектурні стилі,
які іноді зустрічаються на одній вулиці.
Будь-де у світі
їх би сприймали, як свідчення роботи різних культур.
Десь посередині між Храмом місяця і величезними мегалітами Саксайвамана
знаходиться ще одне важливе місце Священної долини,
в якому застосована та сама більш давня техніка обробки каменя.
Кенко.
КЕНКО
Кенко перекладається як лабіринт.
І коли я почав його вивчати, я зрозумів чому.
Коли ви починаєте рухатися до центру,
звивистий шлях, яким ви йдете,
спонукає до внутрішніх роздумів.
Кенко — це, зрештою, місце, де людина опиняється на самоті,
в таємничій і містичній атмосфері
й повній тиші.
Це складна мережа скульптурних тунелів,
підземних галерей
і того, що виявляється вівтарями, висіченими в скелі.
І все це веде до центрального амфітеатру,
де до мене приєднується Хесус Гамарра, щоб поділитися досвідом.
Це інки спорудили всі ці витвори,
які ми бачимо в Кенко Чіко?
Ні.
Невеликі ознаки присутності інків тут є.
Невеликі камені та глиняні шви.
Але завжди шанобливо спираються на форми Ханан Пача.
До нього ставляться з великою любов'ю.
Його оточують
дуже точними конструкціями на знак шанування.
Стародавня скульптурна скеля, оточена більш рудиментарною кам'яною кладкою,
як та, що я бачив біля Храму місяця.
Це поєднання стилів,
яке ми бачимо в багатьох найсвятіших місцях Перу.
Як і в Мачу-Пікчу, гладко витесаний церемоніальний камінь Інтіуатана,
який знову ж таки оточують пізніші споруди інків,
можливо, щоб позначити це місце як священне.
Це може пояснити цікаве поєднання кам'яної кладки,
яку ми бачимо на стінах Куско, і в Саксайвамані,
де пізніші блоки, як їх називає Хесус Гамарра додані над і навколо,
можливо, набагато старіших гладко витесаних каменів.
Коли б ці блоки не підготували,
залишається питання, як?
Може це бути слідами втраченої технології доісторичних часів?
Колега Хесуса по дослідженню Ян Пітер де Йонг вважає,
що в Саксайвамані є підказки про те, як камінь був так виготовлений.
Яне, ви привели мене до дуже вузького тунелю
з дуже блискучими стінами. Що це за місце?
Його називають Чінкана Чіка.
Це означає «місце, де людина губиться».
Перед нами природна порода,
але очевидно, що тунель є результатом людської праці.
Для найдавнішого стилю будівництва характерно,
що вони працюють з природною основою?
Однією з особливостей стилю Ханан Пача є те,
що камінь модифікується за допомогою технології пресформи.
Видно, що вони працювали з каменем так, ніби він був м'яким,
тому що в нього були вдавлені різні речі.
Технологія пресформ, це коли камінь розм'якшується,
а потім йому надається форма?
Ми думаємо, що каміння було м'яким на момент будівництва.
Але як його розм'якшували?
Ян вважає, що ключем до загадки є стіни цього тунелю.
Усередині цього тунелю ми бачимо багато віддзеркалень.
Я бачу цей металічний блиск.
На дотик він дуже гладкий.
Ми думаємо, що його обробляли теплом,
і через це тепло на камені з'явився шар,
і тому він такий блискучий.
Геологи називають цей ефект вітрифікацією.
Скільки тепла потрібно?
Вітрифікація означає «перетворення на скло»
і це означає, що потрібно близько 1400°С.
Це колосальна кількість тепла.
Ми не знаємо, як вони це робили, але знаємо, що робили.
Якщо уважно роздивитися, виникає питання:
«Пояснює це джерело тепла незвичайно злитий вигляд
гігантських мегалітів Саксайвамана?»
Перше, що скажуть скептики: дуже блискучий ефект в тунелю
спричинений тим, що люди чистять його стіни.
Що ви скажете?
І багато людей з цим погоджуються
і кажуть, що дуже багато рук торкалися стін у тому тунелі.
Але ви побачите блиск і на даху й на всій стіні тунелю.
Тож нелогічно стверджувати,
що всіх цих місць торкалися одночасно.
А як щодо того, що це викликано вулканічною активністю?
У нас тут немає вулканів.
-Гаразд. -Це нелогічне пояснення.
Для Яна єдине логічне пояснення —
перед нами результати якогось стародавнього наукового процесу,
вдосконаленого цивілізацією, яка існувала до цивілізації інків.
Це робили в далекому минулому стародавні люди.
І невідомо, яку технологію вони використовували.
Коли я дивлюся на Саксайваман,
я дивлюся на сліди втраченої технології,
втраченого майстерства обробки каменю,
майстерства, яким сьогодні ми не володіємо,
і для відтворення якого не маємо технологій.
Точна природа технології залишається загадкою.
На думку Хесуса Гамарра екстремальне тепло,
яке дозволяло розм'якшити камінь і надати йому необхідної форми,
також зміцнювало його й робило твердішим.
Попри те, що камені надзвичайно давні,
вони мають дуже сучасний вигляд.
Як ви розумієте, що це перед нами?
Тільки ті частини, які були оброблені теплом і сформовані,
зберігаються і не мають ознак нищення.
Інше каміння виглядає нерівним.
Воно зазнає ерозії.
Як ви пояснюєте, що це перед нами?
Є багато загадок, які ми не можемо пояснити,
бо вони частина великого історичного минулого,
що сталося тисячі років тому.
У певні моменти ми маємо просто визнати,
що перед нами нездійсненне інженерне завдання.
Неможливе в нашому розумінні.
Ми маємо бути не такими упередженими
у своїх поглядах на древніх людей, ніж ми є зараз.
За місцевими традиціями, записаними іспанськими конкістадорами,
передові техніки роботи з каменем
були частиною знань,
переданих богом-творцем Анд, Віракочею,
який змушував каміння поглинати вогонь,
створюючи великі, легкі, як пір'їнки, брили, які можна було переносити.
І це дуже нагадує теорію екстремального тепла.
Ось чому мене так цікавлять традиції корінних народів,
про каміння, яке плавлять, а потім надають йому форми.
Прислухаймося й приглядаймося до таких ймовірностей.
Доказ використання незрозумілих технологій
можна побачити по всій верховині стародавнього Перу.
Але чи існують докази давніх наукових досягнень
по інший бік Анд,
на які ми не звернули увагу в тропічних лісах Амазонки?
АМАЗОНКА ПІВНІЧНИЙ СХІД ПЕРУ
Те, що ці території не привабливі
для людей сьогодні,
не означає, що вони не були привабливими в минулому.
Дослідження, які проводяться,
виявляють докази того, що Амазонка приховує величезні загадки.
Зараз ми знаємо, що люди жили в стародавній Амазонії
щонайменше 25 000 років тому.
Це несподівано відкриває набагато ширші часові рамки,
в які можна вписати втрачену цивілізацію.
Ймовірності, які нам треба дослідити,
для створення цивілізацій стають набагато глибшими й довшими.
Перші європейці, які пропливли всю Амазонку в 1542 році,
можливо, бачили нащадків
саме такої цивілізації, коли вони проходили поруч.
Експедицію очолював авантюрист Франсіско де Орельяна,
а її хроніку вів домініканський монах Гаспар де Карвахаль.
У щоденнику де Карвахаля не йшлося
про безкрайній, на вигляд безлюдний ліс, який ми бачимо сьогодні.
Церковник описав, що в басейні Амазонки дуже багато міст,
де живуть висококваліфіковані люди.
«Одне поселення, — писав він, — тягнулося безперервно близько 20 кілометрів».
Це довжина острова Мангеттен.
Але коли туди десь через століття прибули європейські місіонери,
вони таких міст не побачили.
Тож історики відкинули розповідь де Карвахаля як вигадку,
що мала вразити іспанських монархів і спонукати їх фінансувати експедиції.
Але безкраї джунглі починають розкривати свої секрети,
і тепер ці розповіді здаються схожими на правду від самого початку.
Знахідки в Амазонії свідчать про те, що тут існувала стародавня цивілізація.
Досліджуючи густі джунглі Болівії у 2019 році, за допомогою LiDAR,
археологи були вражені, коли побачили величезні штучні споруди та дороги.
Нове дослідження і ми з'ясовуємо, що були величезні поселення.
Як ми всі знаємо, існує традиція про загублені міста в Амазонії.
Ці поселення краще описувати як міста.
На основі даних і наших знань про існуючі амазонські села,
дослідники мають гарне уявлення про те,
як могло виглядати одне з тих поселень, Котока.
Місто було майже 1,6 кілометра завширшки,
цілий мегаполіс, оточене каналами та шляхопроводами.
Деякі з них вели на підняті тераси, можливо, для окремих помешкань.
А в самому центрі міста височів курган-піраміда,
мабуть, церемоніальний центр.
Мало того, це місто було з'єднане
мінімум із трьома поселеннями піднятими дорогами, що тягнулися на багато миль.
Ми мало знаємо про людей, які жили в цьому місті.
Але нам відомо, що джунглі приховують
ще міста, ще багато міст.
Археологи зібрали докупи докази того,
що вони називають загубленою долиною стародавніх міст,
захованих в Амазонії Еквадору.
У західній Амазонії археологи нещодавно виявили те,
що схоже на велике скупчення поселень,
пов'язаних дорогами. Вони існували 2500 роками тому,
як геогліфи, які я бачив у Бразилії.
Створення великих міст, створення геогліфів у штаті Акрі
вважалося не притаманним
мисливцям-збирачам Амазонії,
але факт залишається фактом.
Все більше цих стародавніх поселень продовжують відкривати,
що свідчить про поширення Амазонської цивілізації,
населення якої могло нараховувати до 20 мільйонів людей.
Зараз ми дізнаємося, що історія Амазонки
не така, як її розповідали.
Можливо, Де Карвахаль насправді бачив великі поселення в 1542 році.
Чому тоді європейці, які пливли вниз по річці
понад століття потому їх не бачили?
Цьому є пояснення.
Коли іспанці та португальці прибули до Америки,
вони принесли із собою купу хвороб,
до яких європейці мали певний природний імунітет,
а народи Амазонії не мали.
Усе населення тут було б спустошене,
а тропічний ліс швидко захопив би їхні поселення.
Ще більше про цю цивілізацію ми знаходимо
в міфі народу Тукано про Західну Амазонію.
У Тукано є історія про те, як їхні предки вперше потрапили
до цієї місцевості. То була цивілізаційна місія
і подорожували вони на зміїному каное вздовж всього басейну Амазонки.
За легендою
цим каное-анакондою керував дух,
який спустив на воду людських мігрантів.
Згодом, божественна дочка сонця прийшла на Землю,
і принесла вогонь і знаряддя праці, а ще знання мистецтв і ремесел.
Вона та її надприродні помічники підготували землю для процвітання людей,
перш ніж повернулися до себе.
Мені це так нагадує історії про героїв різних цивілізацій,
які розказують по всьому світу, що для мене це частина однієї схеми.
Ці теми продовжують з'являтися.
Дух, який прибув на човні,
як Кетцалькоатль в легенді ацтеків.
Або Хоту Мату'а, який висадився на Рапа-Нуї.
Або Віракоча, який з'явився з води озера Тітікака
після хаосу.
Чи може ця дочка сонця
з її місією заохотити людей поселитися на Амазонці
бути пов'язана з тією втраченою цивілізацією, яку я шукаю?
У перуанських Андах
Віракоча нібито творив дива з камінням.
Але тут, в Амазонії, де великі оголення порід це рідкість,
переважають споруди не з таких довговічних матеріалів, з дерева й землі.
Менш зрозуміло, як їм вдалося зробити це,
здавалося б непривітне місце, своїм домом.
Як вони підтримували величезні популяції
на ґрунтах, які ми довгий час вважали неродючими?
Якщо ми не зрозуміємо, як народам Амазонії вдавалося
нагодувати мільйони людей,
ми ніколи не дізнаємось правди
про історію людства в цілому.
Одне пояснення можна знайти в самому серці бразильської Амазонії, поблизу Манауса.
З-під землі самої Амазонки
нещодавно виринула давно похована таємниця.
Доказ стародавньої науки, що допомагає пояснити,
як тропічні ліси підтримували велике міське населення.
Анжела Араужу — археолог.
Вона спеціалізується на історичному зв'язку людей і рослин.
Останнім часом вона зосередила свої дослідження на загадковому явищі.
Як правило, ґрунти тропічних лісів не є особливо родючими,
чи придатними для землеробства.
Але навколо поселень, стародавніх і сучасних,
вчені знайшли дещо дивовижне —
ділянки, що самовідновлюються,
так звана terra preta або амазонська темна земля.
Тут є ґрунт, який має темний колір, порівняно з навколишніми ґрунтами.
Загадка в тому, що цей ґрунт містить бактерії,
які постійно розмножуються та оновлюються,
відновлюючи родючість ґрунту. Така собі чарівна земля.
І цей надпотужний ґрунт був знайдений по всій Амазонії,
скрізь, де є докази існування людей.
Ми з Анжелою біля нещодавно знайденого стародавнього поселення,
побачити цю темну землю на власні очі.
Коли ви вперше зацікавилися темною землею Амазонки?
АНЖЕЛА АРАУЖУ АРХЕОЛОГ
Зараз ми також використовуємо цей ґрунт для сільського господарства в регіоні.
Я неочікувано відкрила взаємозв'язок
між минулим і цими народами.
Я хотіла зрозуміти, чому і як
ці народи були пов'язані з таким темним ґрунтом.
Дослідники з'ясували, що окрім органічних елементів
у кожному клаптику темної землі, незалежно від його віку,
є крихітні керамічні черепки —
незаперечний доказ того, що люди створювали
цей особливий ґрунт.
Були знайдені зразки, залишені щонайменше 7000 років тому.
Наскільки багато було тут людей?
Точно я не скажу, але є записи, з яких зрозуміло,
що щонайменше близько трьох мільйонів людей
проживало тільки в регіоні Альто-Ріо-Негро.
Як гадаєте, стародавні люди свідомо винайшли цей ґрунт?
Чи вони випадково відкрили для себе його особливі властивості?
Особисто я не вірю, що це було навмисно.
Я вважаю, що в цьому регіоні мешкала велика кількість людей,
утворювалось багато відходів, які розкладалися і стали корисними.
Але тут важко стверджувати, що було першим.
Я не можу не бачити тут парадокс.
З одного боку, ми кажемо,
що в Амазонії було дуже велике населення,
і що як наслідок їхньої присутності, випадково
вони створили чорну землю.
З іншого боку, ми говоримо, що природні ґрунти Амазонки
недостатньо родючі, щоб нагодувати велику кількість населення.
Здається більш імовірно, що саме завдяки чорній землі тут жило
стільки людей, хіба ні?
Гадаю, що цілком можливо,
що вони усвідомлювали, що ця територія була родючою,
але не було такого, щоб вони навмисне
скидати відходи, щоб удобрити землю і покращу врожайність.
Дослідження тривають.
Я думаю, що причина, чому це виглядає навмисним,
в тому, що terra preta можна знайти по всій Амазонії,
неминуче поруч із доісторичними поселеннями.
Нам треба більш неупереджено думати
про стародавніх людей, ніж ми робимо це зараз.
Треба дивитися на них, як на господарів їхнього середовища,
які змусили це середовище працювати на них протягом тисяч і тисяч років.
Враховуючи безмежність джунглів,
хто знає, скільки ще ділянок terra preta лежить невідкритими,
і може відсунути походження чудо-ґрунту
ще далі в минуле.
Припущення, яке я озвучую,
і яке гаряче заперечується багатьма археологами,
про те, що заселення і збільшення населення Амазонки
було спланованою справою.
Але будівництво та утримання цих величезних поселень
вимагало б величезної кількості природних ресурсів.
Не лише продовольчі культури, але й те, що ніколи
не було дефіцитом в самій Амазонії.
Деревина.
Амазонка — це справді диво природного розмаїття.
Сьогодні тут налічується близько 390 мільярдів дерев,
що належать до 16 000 видів.
А якщо я скажу, що більша частина цих джунглів —
є кінцевим результатом цілеспрямованої кампанії,
проведеної людьми тисячі років тому?
А якщо я скажу, що Амазонію засадили?
АМАЗОНІЯ
Дослідники підтвердили, під час льодовикового періоду
Амазонка була не густими джунглями, а луками, розбитими деревами.
Вони припустили, що потепління планети виплекало розлогий тропічний ліс.
Але нещодавно археоботаніки відкрили дещо несподіване.
Половина лісу складається лише з 1,4% відомих амазонських видів дерев.
Це ті самі види, які можуть бути корисними для людини.
Чи було це результатом довготривалого проєкту, розпочатого тисячі років тому?
Проєкту, який зрештою розквітне
у широко розповсюджену Амазонську цивілізацію?
Є ще дещо.
Як і у випадку з terra preta, більшість цих корисних дерев
росте поблизу знайдених стародавніх міст Амазонії.
Замість ворожих, небезпечних джунглів, які ми, західні люди, звикли бачити,
вона стає рідним краєм для мільйонів.
Вони перетворили Амазонку на сад, на місце, яке задовольняло їхні потреби.
У 20 столітті
вважалося, що віддаленні райони Амазонії були абсолютно незайманими.
Що там не ступала нога людини.
А тепер ми знаємо, що багато дерев, які ми маємо тут,
бразильський горіх, багато пальм, є напівкультивованими
і навіть культивованими й одомашненими,
так що наше уявлення про ліс змінилося.
Це справді науковий проєкт, який триває в Амазонії
вже дуже, дуже, дуже давно.
Як довго?
Що справді цікаво,
найдавніша дата, пов'язана з вирощуванням дерев,
знайдена в Амазонії, стосується приблизно 10 800 років тому.
Десь кінець льодовикового періоду,
саме в той час, коли ми спостерігаємо подібні стрибки
в розвитку людської цивілізації та інновацій по всьому світу.
Виникає питання. Що ще залишилося знайти
у величезних тропічних лісах Амазонки,
чого, як нам здавалося, там не повинно бути, але воно явно там є?
Розвинена кам'яна кладка у стародавньому Перу,
складні сільськогосподарські проєкти та поселення в Амазонії,
розпочаті тисячі років тому,
демонструють наукові досягнення,
які, м'яко кажучи, неочікувані.
Ми маємо по-новому подивитися на Амазонку.
Ми маємо подивитися на неї, як на продукт людського інтелекту, ініціативи,
винахідливості та людських намірів.
Найбільш приголомшливий приклад амазонської технології
може також вказувати на несподіване джерело всіх цих передових знань.
Я повернувся до Амазонки Перу дізнатися більше.
Це Ікітос, портове місто, розташоване на перехресті,
де велика річка живиться кількома притоками.
Порт може бути молодим,
але цей регіон протягом тисячоліть
був центром глибокої культурної практики
вживання аяваски.
АЯВАСКА
Д-р Луїс Едуардо Луна — корінний антрополог
і провідний експерт з цієї давньої рослинної медицини.
Я бачив багато людей, які приймають аяваску,
і мене вражає те, що вони переживають.
Іноді це надзвичайні подорожі в інші світи.
Іноді просто заглиблюються в себе
і шукають шляхи розв'язання своїх проблем.
Ви бачите якісь важливі зміни в житті цих людей?
Мені багато людей пише,
що цей досвід повністю змінив їхнє життя,
повністю змінив їхню думку.
Вживання аяваски нещодавно стало популярним
у нашому сучасному суспільстві.
Але для корінного населення Амазонії цей напій здавна має священну силу.
Багато корінних жителів кажуть,
що приймають аяваску, щоб зрозуміти правила суспільства,
щоб стати кращими людьми.
Аяваску готують шамани-цілителі, або курандеро.
Такі як Дон Франциско Монтес Шуна з народу капанава,
який має випускати дим від стародавнього виду тютюну,
відомого як мапачо для очищення ритуалу.
Мовою капанауа мене звати Шаморін Кяші Піарі.
Шаморін Кяші Піарі означає «Ангел джунглів».
Я з роду цілителів.
Я відчуваю зв'язок з усіма моїми предками,
моєю бабусею, прабабусею, усією родиною.
Ми пов'язані й відчуваємо зв'язок з усім, що стосується Амазонії.
З'являються все більше доказів того,
що аяваска корисна для здоров'я.
Лоза сама по собі має потужні цілющі властивості,
завдяки молекулі, відомій в науці як гармін.
Були дослідження, які вказують на нейрогенез,
тобто, що гармін вироблятиме нові нейрони,
навіть нові бета-клітини для підшлункової залози.
І, можливо, нові клітини для зв'язок і таке інше.
Гармін у лозі може бути медичним дивом,
але він не переносить у невидимі світи.
Це стається, коли лозу поєднати з листям деяких інших рослин,
що ростуть в Амазонії, як-от ця рослина під назвою чаліпонга,
яка містить психоактивну хімічну речовину, що в основі аяваски,
ДМТ, скорочено від диметилтриптаміну.
ДМТ вважається одним з найсильніших психоделіків.
Наукові дослідження підтвердили, що він не викликає звикання
і може мати терапевтичні властивості,
якщо вживати в контрольованих дозах і за певних обставин.
Ми дізналися, що в поєднанні з розмовною терапією
це може бути надзвичайно корисно для лікування
станів, які не піддаються лікуванню.
Але є одна проблема.
ДМТ не активний, якщо приймати перорально,
бо ферменти в кишківнику зазвичай знищують його.
І ось тут
шаманська наука Амазонії пропонує
чудове рішення.
Гармін з лози
не дасть ДМТ зруйнуватися в кишківнику.
ДМТ перетинає гематоенцефалічний бар'єр
і потрапляє до рецепторів у мозку.
Це те, що викликає видіння — ДМТ.
Який результат?
З десятків тисяч видів рослин Амазонії
лише поєднання лози аяваски з листям рослини, що містить ДМТ,
дає такі цінні візуальні ефекти.
У нас є дві рослини, які не є психоактивними самі по собі,
але стають такими, коли їх готувати разом
як у рецепті аяхуаски.
Методом проб і помилок
ми прийшли б до цього через століття чи тисячоліття експериментів.
Гадаю, це загадка. Як вони прийшли до цього відкриття?
Це скидається на науковий проєкт.
Так, точно.
Це досвід і спостереження.
Це експерименти, постійні експерименти.
-Тисячі років? -Саме так.
Цій традиції тисячі років.
Ми не можемо сказати скільки, дві тисячі, три тисячі років…
Ми отримуємо докази науки в Амазонії,
знання, які місцеві шамани накопичували й передавали
наступним поколінням протягом тисячоліть, про рослини і їхні властивості,
і про те, як їх можна змішувати, щоб отримати бажаний ефект.
Під час церемонії аяваски шаман викликає видіння,
співаючи ікаро, пісню сили.
Але шаман це просто церемоніальний лідер.
Сама рослина вважається вчителем.
Коли ти приймаєш аяваску,
ти маєш підготувати запитання.
Вона дасть відповідь.
Сила психоделіків для досягнення глибшої мудрості
не обмежується Амазонкою.
Ми бачимо це в багатьох найдавніших і найшанованіших культурах світу.
Тепер ясно, що те, що ми сьогодні називаємо психоделіками,
було поширене в усьому стародавньому світі.
У Стародавній Греції Сократ і Платон писали про інтелектуальні прориви
після ритуального вживання галюциногенного напою.
Ієрогліфи з Єгипту кажуть, що єгиптяни ковтали пелюстки
психоактивної блакитної водяної лілії, щоб поспілкуватися з божественним.
А у Стародавній Індії під час жертвопринесень
жерці, які прагнули з'єднатися з богами,
пили зілля провидців, відоме під назвою сома.
Той факт, що ці змінені стани свідомості були поширені
в доісторичні та історичні часи,
говорить нам про їхню важливість для людського досвіду.
Я насправді вважаю, що неможливо зрозуміти стародавній світ,
якщо не брати до уваги психоделіки.
Скільки років може бути аяваску?
-З ним експериментували тисячі років. -То може бути набагато старшим.
-Мені він здається стародавнім. -Так.
Це надзвичайна загадка.
Я думаю, що складна наука про аяваску
набагато старіша, ніж думають.
І цьому є докази.
Переклад субтитрів: Олена Гердова