Til dem, der ikke kender mig, jeg hedder Graham Hancock.
Jeg har undersøgt, om en glemt civilisation fandtes i en fjern fortid.
Det har jeg gjort i 30 år.
Arkæologien hævder, hvis der var en glemt civilisation…
…ville de allerede have fundet den.
Jeg er helt uenig.
Nu fortsætter min søgen…
…på steder, der overses i vor søgen efter menneskets oprindelse.
De ældste dateringer vi har, var omkring 13.200 før vor tidsregning.
Vi udforsker nogle af verdens mest spændende oldtidsundere.
Der er numerologi, matematik og astronomi.
Det kan betragtes som en glemt teknologi.
Og gør nye opdagelser.
Hold da op.
Det er umuligt.
Som barn mente jeg, at tidsregningen var forkert.
Jeg fremlægger en ny historie.
Kan nøglen til en glemt civilisation fra istiden ligge her?
I Amerika?
ANCIENT APOCALYPSE AMERIKA
KAPITEL 1
Jagten på vores oprindelse…
…og jagten på civilisationens oprindelse…
…er grundlæggende for, hvad det vil sige at være menneske.
Det er nok en del af vores natur.
Hvis vi er overbevist om, at noget ikke eksisterer, så søger vi ikke efter det.
Min søgen har ført mig hertil.
Til et af de mest enestående steder i USA.
White Sands.
WHITE SANDS NEW MEXICO
Det er et område med barsk skønhed og en egen særhed.
Det har gemt på en hemmelighed i årtusinder.
Hemmeligheden er nu afsløret og kræver en omskrivning af Amerikas forhistorie.
Indtil 1990'erne fik vi at vide, at under istiden
vandrede mennesker fra Nordasien til Alaska over Bering-landbroen.
For omkring 13.500 år siden
vandrede de sydpå gennem en isfri korridor og spredes over hele Amerika.
DET NORDLIGE STILLEHAV
Det er et scenarie, der har været fastholdt så længe
at få arkæologer søgte spor efter tidligere folkevandringer.
Man har længe været overbevist om
at man ikke ville finde spor af menneskers tilstedeværelse ældre end 13.500 år.
Den tanke har vist sig at være forkert. Helt forkert.
White Sands National Parks ressourcechef, David Bustos, begyndte i jobbet i 2005.
Han ville vise andre denne uberørte vildmark og dens dyreliv.
Men snart kom han på sporet af noget andet.
Noget, der syntes skørt i begyndelsen.
I 2006 hørte jeg en historie om fodspor efter en Bigfoot.
En statsansat jæger fandt nogle fantastiske aftryk.
Han sagde, at de var 22 cm lange og otte centimeter brede.
Hvad kunne det være? En Bigfoot. Mange hånede ham. "Bigfoot findes ikke."
Men jeg tænkte: "Jeg har set dem."
Da vi børstede sporene rene, kunne man se mærker efter store kløer.
Det var selvfølgelig ikke en Bigfoot.
Han fandt fodspor efter et kæmpedovendyr.
-Så det var et kæmpedovendyr. -Nemlig.
Aftrykkene måtte være meget gamle.
Kæmpedovendyret uddøde for 11.500 år siden.
David og hans kolleger fandt aftryk efter mammutter, som også er uddøde.
Skridtlængden kan være på næsten fire meter. Helt utroligt.
Ser man efter, finder man spor efter kæmpekamelen, amerikansk kamel.
Nogle gange ser man kæmpeulve.
Alle sporene stammer fra megafauna.
Altså kæmpepattedyr, der forsvandt brat under sidste istid.
Mange spor er blot sammenpresset sand,
begravet og beskyttet af årtusinders aflejringer.
Indtil erosionen fik dem frem i lyset.
Blandt disse gamle mammutspor så David et andet spændende sæt fodspor.
Han og hans kolleger besluttede at se nærmere på dem.
Da vi børstede de andre spor rene, så vi et fint aftryk af tæer i hælen.
-Menneskelige fodspor? -I samme tidsalder som megafaunaen.
-Det var fantastisk. -Utroligt.
De forstenede menneskespor må være sat på mammutternes og kæmpedovendyrenes tid.
For mindst 11.500 år siden.
Og der er flere tusinde af dem.
Der er noget intimt og særligt ved White Sands. Det er ikke redskaber.
Det er ikke et brækket lårben fra et byttedyr, der er blevet slagtet.
Det er fodspor efter mennesker. Os.
Vi ser tydeligt menneskelig tilstedeværelse i de fodspor.
Men præcis hvornår blev de sat her?
Hvor gamle er de fodspor?
Ingen teknologi kan datere dem direkte.
Så National Park Service samarbejder med geologer for at finde flere beviser.
Og det gav pote!
De finder lag på lag af spor efter dyr og mennesker fra en fjern fortid.
Begravet blandt dem lå frø fra søgræs, som kan kulstof-14-dateres.
Og resultaterne var forbløffende.
Vi ved, at fodsporene har været her i årtusinder.
-Mindst fra 23.000 år til 21.000 år. -Hold da op.
Opdagelsen af menneskelige fodspor i White Sands er et stort fremskridt
for vores forståelse af bosættelsen af Amerika.
Vi ser uomtvistelige beviser på
at der var mennesker i New Mexico under istiden.
Så tidligt som for 23.000 år siden.
Det viser, at længe før det var muligt at sprede sig sydpå
gennem den isfri korridor, var her allerede mennesker.
Det ændrer Amerikas historie, og det ændrer verdenshistorien.
Det er mennesker som os, men skjult bag fortidens slør.
Det er vores opgave at trække sløret til side
og genskabe forbindelsen til vores forfædre og den fjerne fortid.
Fodsporene har en særlig betydning for områdets indfødte befolkning.
Kim Pasqual-Charlie fra Acoma Pueblo rådførte sig med eksperterne
om dette banebrydende fund.
Fortæl mig om acoma-stammens forhold til området.
Hvor længe har jeres folk boet her?
Har I en oprindelsesmyte?
Ja. Vores oprindelseshistorie begyndte et sted i det nordlige område.
Ifølge vores historie, som er gået i arv fra generation til generation,
vi bosatte os her og der på vej hertil. Og her blev mit folk.
har vi boet i det sydvestlige USA i meget lang tid.
For Kim og hendes folk er fodsporene mere end blot et arkæologisk fund.
Dine forfædre satte deres fodspor.
-Og du var med til at finde nogle af dem. -Ja. Det var ubeskriveligt.
Vi er kommet for at se, hvor vores forfædre engang vandrede.
Og for at lægge mine hænder i børnenes små fodspor.
-Det er meget gribende. -Ja.
Undskyld, Graham, men…
-Nogle gange får man lyst til at græde. -Ja, bestemt.
Men når fodsporene er afdækket
vil den samme erosion, som afslørede dem, langsomt udslette dem.
Disse fodspor, der vidner om dit folks tilstedeværelse, kan meget let gå tabt.
Om måske 50 år vil næste generation ikke kunne se fodsporene.
Men historierne lever videre. Vores historier lever videre.
Det golde landskab rejser spørgsmålet:
Hvorfor er alle disse mennesker og dyr kommet hertil?
Husk på, at Nordamerika så anderledes ud under istiden.
Kontinentets nordlige halvdel var isdækket.
Og denne del af New Mexico så helt anderledes ud.
Umiddelbart synes denne store ørken med krat og forblæste klitter
ganske nådesløs og fremmed.
Men skruer vi tiden tilbage til istiden, så forholdene ganske anderledes ud.
I Tularosa Basin lå et stort ferskvandsområde kendt som Lake Otero
Søen var omgivet af vegetation.
Fortidige mammutter, kæmpedovendyr og kameler kom til dette vandhul
for at æde af græsset og træerne.
Nu ved vi, at mennesker fulgte dem.
At fastslå fodsporenes alder var et vanskeligt videnskabeligt problem.
David og et hold eksperter brugte mere end et årti at befæste beviserne.
Men da de i 2021 udgav deres resultater i tidsskriftet Science,
var ikke alle reaktioner positive.
Alt, der er så unikt og usædvanligt, kræver en masse videnskabelige beviser.
Dateringen af frøene blev draget i tvivl.
Men holdet fastslog deres resultater med andre prøver af pollen og sediment.
Det fik kritikerne til at tie.
Er der stadig kontrovers omkring dateringen på 23.000 år?
Det vil der være, indtil vi får en tidsmaskine.
Men ud over dateringerne så kan man jo se
at der er fodspor efter mammutter halvandet meter over menneskesporene.
Og der er flere mammutaftryk under dem.
Så megafauna og mennesker har levet sammen i årtusinder her.
Fundet i White Sands er med til at løse et af forhistoriens største mysterier.
Den pludselige udryddelse af Amerikas istidsmegafauna for 13.000-11000 år siden.
Arkæologiens sagde, at mennesker jagtede megafaunaen og slagtede dem alle.
Jeg kender ikke nogen jæger-samlergruppe, som villigt udrydder deres fødekilde.
Så tanken om, at mennesker stod bag udryddelsen af megafaunaen, synes bizar.
Sporene her beviser at mennesker og dyr levede samtidig
i mindst 10.000 år før deres udryddelse.
En bedre forklaring på udryddelsen af istidens megafauna
er den globale katastrofe, der fandt sted 12.800-12.900 år siden.
Yngre Dryas.
Der skete et dyk i globale temperaturer, en pludselig stigning i havniveauet,
og verden blev meget hurtigt et meget barsk sted at bo.
Det er en tid, som vi kalder fortidens apokalypse.
Nordamerika blev hårdest ramt.
Det kunne forklare udryddelsen af dets megafauna
og de store huller i mennesket historie her.
Vi må ændre historien om befolkningen af Amerika i lyset af disse nye beviser.
Arkæologer åbner øjnene for muligheden af, at mennesket har været her meget længere.
Vi har kun skrabet i overfladen af den nye viden.
I hele det sydvestlige USA findes spor, som er lige så gamle som dem i White Sands.
Man har åbnet en dør til fortiden, som ingen er trådt igennem før.
Paradigmeskift sker ikke øjeblikkeligt.
Det er ophobningen af beviser, der afviser et gammelt paradigme
og lader os se nye muligheder. Det er det, vi ser i Amerika nu.
Fundene ved White Sands er en del af en større historie,
en global historie, som jeg har undersøgt i mere end 30 år.
Hvis vi skal fjerne de erindringståger, som omgiver vores fjerne fortid,
skal vi se dybere og meget længere tilbage end nogensinde før her i Amerika
hvor den forhistoriske tidslinje må ændres med hver ny opdagelse.
Nye opdagelser…
…som ikke bare følges af arkæologer.
Nå, Keanu, lad os tale om fortiden.
Hvorfor betyder fortiden noget for dig?
Jeg kan huske, at jeg som barn var meget nysgerrig.
Og nu, hvor jeg er voksen, er det blevet til det grundlæggende spørgsmål om:
"Hvem er vi?"
Det, der har drevet mig på min egen rejse i mere end 30 år,
er at finde tilbage til en kilde.
-Kilden til hvad? -Kilden til, hvem vi er.
-Og tidslinjen… -Den er forkert.
Derfor betød fodsporene i White Sands så meget for mig.
De 23.000 år er nok kun begyndelsen. Vi skal meget længere tilbage.
Ja. Det mener jeg også.
Vi er på nippet af at genopdage meget af vores forsvundne fortid.
Og på en måde er Amerika stedet, hvor historien udspiller sig.
Det er en spændende tanke.
Jeg tror, du er ude på en mission
for at undervise og skabe forståelse.
Problemet med Amerika er
at der er så meget af vores fortid, som vi har glemt.
Og min rolle har været at prøve at genvinde
noget af den viden.
Når jeg ser fortiden i det lys, lyder det spændende.
Bestemt. For mig handler fortiden om mystik.
Det handler om alt det, vi ikke ved.
De enorme områder, der ikke er udforsket. De muligheder, der ikke er undersøgt.
Ja.
Vi skal specifikt søge efter beviser, hvor vi måske ikke har kigget før.
Under istiden var meget af Nordamerika en frossen ødemark.
Det steder, hvor vi skal søge, er nede i nærheden af troperne ved ækvator.
Steder, som var varme, behagelige, nærende og beboelige.
Måske endda et område, der har været set som en arkæologisk ødemark…
…men hvor forbløffende hemmeligheder om menneskets fortid nu afsløres.
Her er Amazonas.
AMAZONAS
Det drejer sig om mere end seks millioner kvadratkilometer,
som er dækket af tæt regnskov.
Det enorme område er et stort mysterium
i hjertet af menneskets historie.
Og lidt efter lidt begynder vi at indse, hvor stort det mysterium er.
I årtier var den fremherskende holdning blandt arkæologer -
at Amazonas' eneste historiske indbyggere var små nomadestammer af jægere.
Ligesom dem, der stadig lever i regnskoven i dag.
Jeg tror, at den opfattelse er forkert.
Jeg er på vej til det vestligste Brasilien og delstaten Acre.
Som det meste af Amazonas havde den længe været dækket af vidtstrakt regnskov.
Indtil store vidder blev afbrændt for at gøre plads til kvægfarme.
At se Amazonas regnskov er både en spændende og trist oplevelse.
De store områder, som er afbrændt,
udgør en moderne katastrofe uden nogen let løsning.
Men da nye områder blev ryddet, førte det til noget uventet.
Jeg skal møde dr. Alceu Ranzi.
Han er palæogeograf og begyndte karrieren med at studere Amazonas' istidsdyr.
Han vil vise mig spor af et mysterium, som endnu ikke er opklaret.
-Hov! -Hov! Rutsjebane.
Heroppefra kan man ikke undgå at se ødelæggelserne.
-Man kan se, hvor meget der er ryddet. -Rigtig meget.
Om 20 år vil hele skoven være væk.
Men rydningen har åbnet et lille vindue til et stort mysterium.
I 1986 fløj dr. Ranzi hen over området, da han fik øje på noget uventet.
-Jeg fløj til Rio Branco med passagerfly. -Javel.
Jeg sad ved vinduet og kiggede ud på landskabet.
Da så jeg en stor cirkel.
"Hvad var dog det?"
Flyet fløj jo så hurtigt. Pludselig var vi forbi cirklen.
Dengang var dr. Ranzi ikke klar over det, men han havde set noget,
der ikke burde eksistere, hvis vores gamle opfattelse af Amazonas er korrekt.
Hold da op.
Enorme geometriske former på op til 300 meter i diameter,
De er dannet af grøfter og jordvolde.
De er kendt som geoglyffer.
-Fantastisk udforming. -Ja. Og så stor.
-Og enorm. Ja, enorm.
Ja.
Det er smukt.
Jeg ser en firkant omgivet af en oval.
- Der er en mere. -Ja. De er overalt.
Ja.
Endnu en her. Og der.
Fantastisk.
Den perfekte geometri kan kun ses fra flere hundrede meters højde.
Og dog er det skabt af mennesker med fødderne solidt placeret på jorden.
Det vækker en følelse af dyb respekt i mig.
Hvordan kunne de se, hvordan det ville se ud oppefra?
Storslået.
Jeg har besøgt templer og pyramider og hellige steder på hele kloden,
og det her føles meget specielt. Noget ganske særligt.
Det rører mig i hjertet.
Jeg betragter noget majestætisk.
Det er, som om sløret bliver trukket væk fra Mona Lisa.
Pludselig ser jeg noget ganske uventet, og det påvirkede mig meget.
Som om oldtidsfolkene talte til mig.
"Se, hvad vi kunne skabe. Undervurder os ikke."
"Vi var videnskabsmænd."
Hvad sagde arkæologerne, da du fortalte om dette fænomen?
Den første var en berømt arkæolog.
Jeg viste hende billedet.
Hun sagde: "Hvor er det?" I Amazonas? Det er umuligt."
"Se dog på billedet. Hjælp mig. Jeg ved ikke, hvad det er."
Beviserne er ubestridelige og spredt over et område på størrelse med West Virginia.
Først troede man, at disse høje var forsvarsværker.
Her er ingen tegn på krig.
Og grøfterne ligger indenfor højene, så de er ikke voldgrave.
Og intet tyder på, at de blev brugt som bosættelser.
Man kan ikke undgå spekulationer, når man ser Amazonas' geoglyffer. Hvorfor?
Fordi vi har ingen datidige kilder, der fortæller, hvorfor de lavede dem.
Hvor mange tror du, at der er her i området?
Tusindvis. Mange tusinde.
Det rejser mange spørgsmål: Hvor gamle er de geometriske volde?
Er de ældre eller yngre end regnskoven, der længe har skjult dem?
Hvor stor var arbejdsstyrken, der i sin tid skabte dem?
Hvilke færdigheder krævede det at lede udførelsen af arbejdet?
Det her er udført af folk, der vidste, hvad de gjorde.
De har gjort det mange gange før.
Jeg gad vide, hvad de tænkte, mens de byggede det her.
Det har været et slid.
Geoglyf-byggeriet er et stort mysterium, som mange forskere nu tumler med.
Nede på jorden mødes vi med professor Martti Pärssinen,
som er arkæolog og antropolog fra Helsinki.
Han har sammen med dr. Ranzi søgt efter svar i to årtier.
Det her er tydeligvis et enormt fænomen, ikke nogen lille sag.
Det afspejler en viden om geometri.
Og det har krævet en høj grad af organisering.
-Ja, for mange af dem er komplicerede. -Meget komplicerede.
Man skal have planlagt, hvordan det skal udføres og organiseres.
Efter at have gransket mange geoglyffer
har Professor Pärssinen afsløret et vigtigt bevis.
Det belyser samfundet bag byggeriet.
Ældgamle hævede veje forbinder mange af geoglyfferne.
Området er fyldt med veje. Jægere og samlere bygger ikke veje.
Det har de ikke brug for.
Det kræver et samfund med et højere niveau af tænkning.
Samfund med forbindelser. Det er et meget avanceret samfund.
-Det havde man ikke ventet i Amazonas. -Nej, det kom bag på os.
For at finde ud af, hvem bygmestrene var
har Professor Pärssinens hold udgravet områderne omkring geoglyfferne.
Som nu denne, der kaldes Tequinho.
Hvilket arkæologisk materiale finder I under voldene?
Ved Tequinho fandt vi 40.000 keramikskår.
Disse skår er omkring 2.000 år gamle.
Selve voldene er dateret til omkring 2.500 år siden.
Men keramikken var meget avanceret.
Det meste er af høj kvalitet. Det er flerfarvet keramik.
Så flerfarvet keramik er mere avanceret?
Ja, flerfarvet keramik betragtes som et tegn på civilisation.
Den flerfarvede keramik skaber en uventet parallel…
…til en anden, fjern kultur, der var kendt for sin store viden om geometri.
De gamle grækere.
Normalt siger historikere, at grækerne var de første, der skabte geometri,
men det må tages op til genovervejelse.
Ja, for denne geoglyf-kultur blomstrede på præcis samme tid
som da den græske kultur var i den arkæologisk periode
der kaldes geometrisk tid.
At to kulturer så langt fra hinanden skabte geometrisk kunst
og fremstillede avanceret keramik samtidig kan ikke være et tilfælde.
Interessant at se parallel udvikling af idéer mellem kulturer uden forbindelse.
Netop.
Jeg påstår ikke, at grækerne og amazonas-kulturen var i kontakt.
Men kunne de begge have haft en arv af viden fra en ældre civilisation?
En, som eksisterede i fortidens mørke og efterlod spor af sin visdom overalt?
Arkæologien forklarer det sådan:
"Vi har alle det samme menneskesind, så vi gør alle de samme ting."
Så det at de gjorde det på samme tid på vidt forskellige steder
forklares med den fælles neurologi. Men den køber jeg ikke.
Det har tydeligvis en vis historie.
Det opstår ikke bare ud af intet.
Hvor langt tilbage kan du spore områdets forhistorie?
Tyder noget på, at området var specielt, inden geoglyfferne blev skabt?
Det er et godt spørgsmål. Vi gravede ned i en meters dybde.
Derunder forsvandt keramikken.
Jeg bemærkede, at trækulslagene fortsatte, så vi gravede længere ned.
Så begyndte vi at tage kulstof-14-prøver.
Til sidst fandt vi ud af, at mange af disse voldbyggerier
er blevet grundlagt for 10.000 år siden.
-Hold da op. I den fjerne fortid. -Ja, lige netop.
Så for 10.000 år siden, ikke længe efter istidens afslutning,
havde disse steder stor betydning for dem, der besøgte dem.
Det giver større indsigt.
Så det, vi ser på nu, er den seneste inkarnation
af et meget langvarigt projekt i området her.
Vi har beviser på en velorganiseret, avanceret, indfødt civilisation,
der foretager sig alt det, vi venter af en civilisation.
Denne forskning er banebrydende for vores forståelse menneskets historie.
Vi må ændre syn på det gamle Amazonas og på de gamle civilisationer.
Det er et af de mest spændende fund, som er gjort de sidste 100 år. Enestående!
Og arbejdet er langt fra slut.
Vi kender nu til et fænomen, som vi intet vidste om for 20 år siden.
Det næste spørgsmål er: Hvor mange af dem er der?
Hvor mange voldbyggerier er der?
I dag er mere end 1.000 geoglyffer blevet fundet, alene i Acre-regionen.
Otte kilometer fra flyvepladsen føjer Pärssinen nye fund til regnskabet
i en uudforsket del af skoven nær en geoglyf, som kaldes Fazenda Cipoal.
Vores viden stoppede ved skovbrynet.
Nu vil vi vide, hvad der er derinde.
For at se, hvad der er under træerne,
må holdet benytte en teknologi, der kan se igennem dem.
LiDAR.
Ved hjælp af dette system kan vi "fjerne" vegetationen
og se resultaterne fra jordbunden.
På den måde vi kan se topografien helt præcist.
Med LiDAR kan man se, hvad trækronerne skjuler, uden at ødelægge et eneste træ.
Man behøver ikke at ødelægge noget.
Med på jagten er Fabio De Novaes Filho,
som undersøger skoven med sit dronebaserede LiDAR-system.
Vi flyver i 80 meters højde.
FABIO DE NOVAES FILHO
Måske kan vi få 100 til 200 punkter per kvadratmeter.
-Fremragende. -Topografien bliver meget præcis.
Dronen affyrer laserstråler gennem løvet for at måle ændringer i jordhøjden.
De data skaber et 3D-kort over landskabet og afslører eventuelle uregelmæssigheder.
Dronerne vender op og ned på arkæologien.
Mens holdet ser, hvad trækronerne skjuler, undersøger jeg et andet spørgsmål.
Hvorfor skabte man geoglyfferne?
Arkæologiske udgravninger siger intet om, hvorfor de blev skabt.
Men områdets oprindelige folk har viden og minder,
som kan kaste lys over betydningen af disse enestående anlægsarbejder.
Jeg står ved den geoglyf, der kaldes Jaco Sá, for at møde dens vogter.
Antônio Apurinã tilhører Apurinã-folket og arbejder i FUNAI,
Brasiliens agentur for oprindelige folk.
Apurinãerne er et folk,
hvis oprindelse er tæt knyttet til naturen, til jorden.
Hvad mener apurinãerne om disse store anlægsarbejder?
Jeg står på et sted…
…som jeg har dyb respekt for.
For os er det et helligt sted.
Det blev ikke skabt til krig. Det var ikke et forsvarsværk.
Det er skabt for at udtrykke noget kulturelt.
Hvis de geometriske anlæg ikke har praktisk funktion,
antyder det store arbejde med at skabe dem et højere formål.
Måske er der ledetråde i apurinãernes åndelige traditioner.
Vi ser det her
som en kreds af apurinãer
der danser og hylder en afdød høvding, en shaman,
eller en vigtig person fra landsbyen, som er død.
Vi ser det her som et sted, der byder os velkommen
når vi har forladt den fysiske verden.
Det er et synspunkt, der deles af alle de oprindelige kulturer i Amazonas i dag.
Nemlig at efter døden rejser vores sjæl til det hinsides.
Tanken genfindes over hele kloden.
Man skabte bygningsværker, som skulle hjælpe sjælen på dens rejse efter døden.
Lad os for eksempel se på pyramiderne.
Jeg kender ikke til et eneste pyramideformet bygningsværk
som ikke har forbindelse til begrebet død og sjælens rejse til det hinsides.
Det ses særligt tydeligt i de gamle egyptiske pyramider,
men er lige så tydeligt i pyramiderne i Sydamerika og Mexico.
Jeg hørte fra Antônio, at Amazonas' geoglyffer tjente et lignende formål
for de mennesker, der skabte dem for mange årtusinder siden.
På flyvepladsen skal vi se, om vores LiDAR-undersøgelse
har afdækket flere af disse hellige steder under trækronerne.
Lad os høre, hvad du fandt, Fabio.
Vi undersøgte området med LiDAR.
-Og du kan se træerne? -Ja.
Og nu…
-Fantastisk. -Hold da op.
Tekster: Aage Brock