For dem som ikke kjenner meg, heter jeg Graham Hancock.
Jeg har undersøkt muligheten for en tapt sivilisasjon i forhistorien
i over 30 år.
Arkeologer hevder at om det fantes en tapt sivilisasjon,
ville de allerede ha funnet den.
Det er jeg dypt uenig i.
Nå fortsetter jeg min søken…
…i en del av verden som ofte overses av historikere…
De eldste datoene vi fant, var rundt 13 200 år gamle.
…og utforsker noen av verdens mest spennende oldtidsunderverker…
Det er numerologi. Det er matematikk. Det er astronomi.
Dette kan anses som en tapt teknologi.
…og gjør nye oppdagelser.
Jøss.
Det er umulig.
Som barn mente jeg alltid at tidslinjen ikke stemte.
Alt med en radikal ny idé i tankene.
Kan nøkkelen til å oppdage en tapt sivilisasjon
fra istiden ligge her?
I Amerika?
OLDTIDENS APOKALYPSE - AMERIKA
KAPITTEL I
Jakten på vårt opphav
og jakten på sivilisasjonens opprinnelse
er grunnleggende for hva det vil si å være et menneske.
Men jeg tror det er i menneskets natur.
Er vi overbevist om at noe ikke fins, leter vi ikke etter det.
Min søken etter det opphavet har ført meg hit,
til et av Nord-Amerikas mest slående steder.
White Sands.
Her hersker en streng skjønnhet og fremmedhet
som har skjult en hemmelighet i tusener av år.
En hemmelighet som nå er avdekket
og fremtvinger en omskriving av Amerikas forhistorie.
Frem til 1990-tallet ble vi lært at dypt i istiden
og gikk så for rundt 13 500 år siden
sørøver gjennom en isfri korridor før de spredte seg over Amerika.
DET NORDLIGE STILLEHAVET
Et scenario man holdt fast ved så lenge
at få arkeologer lette etter spor av tidligere menneskemigrasjon.
I veldig lang tid har man vært overbevist om
at man ikke ville finne spor som var eldre enn 13 500 år.
Det viser seg at den idéen var gal. Veldig gal.
Ressursforvalter i White Sands nasjonalpark, David Bustos,
begynte å jobbe her i 2005
i håp om å dele sin lidenskap for denne uberørte villmarken og dyrelivet.
Men snart var han på sporet av noe annet,
noe som virket sprøtt i starten.
Jeg tror det var i 2006 at jeg hørte historier om bigfoot-spor.
En jeger fra myndighetene fant noen fantastiske fotavtrykk.
Han sa de var 55 cm lange og 20 cm brede. Hva kan det være? Det må være en bigfoot.
Mange ertet ham for det: "Bigfoot fins ikke."
-Men jeg tenkte: "Jeg har sett dem." -Ja.
Vi dro ut, og da vi avdekket fotsporene,
kunne man se at de hadde utrolige klomerker.
Dette var åpenbart ingen bigfoot.
Han fant et avtrykk etter et kjempedovendyr.
-Det var det de var. -Kjempedovendyr.
De visste at avtrykkene var veldig gamle.
Kjempedovendyr ble døde ut for rundt 11 500 år siden.
Så fant David og kollegene enda større avtrykk etter mammuter,
også for lengst utdødde.
Noe av skrittlengden kan være fire meter. Helt utrolig.
Leter man videre, finner man kjempekamelen, amerikansk kamel.
Noen ganger finner man skrekkulv.
Alle sporene er etter megafauna,
kjempepattedyr som plutselig forsvant mot slutten av forrige istid.
Mange er ikke mer enn komprimert sand,
begravd og beskyttet av sedimentlag i tusenvis av år.
Til erosjon brakte dem opp til overflaten.
Blant disse urgamle mammutsporene
så David også enda et spennende sett avtrykk.
Han og kollegene beste seg for å se nærmere på dem.
Da vi avdekket disse fotsporene,
så vi fine, tydelige tåavtrykk og en hæl.
-Menneskefotspor? -Menneskefotspor.
Tilsynelatende samtidig som megafaunaen.
Helt fantastisk.
-Utrolig. -Ja.
Disse fossile avtrykkene må ha blitt lagd
i mammutenes og kjempedovendyrenes tid.
For minst 11 500 år siden.
Og det er tusenvis av dem.
Det er noe intimt og spesielt ved White Sands. Det er ikke verktøy.
Det er ikke et brukket lårben fra et byttedyr som ble slaktet.
Det er menneskespor. Det er oss.
Vi ser menneskelig tilstedeværelse på intimt og direkte vis i de fotsporene.
Men når ble de lagd?
Hvor gamle er disse fotsporene?
Det fins ingen teknologi som kan datere dem direkte.
Nasjonalparketaten samarbedet med US Geological Survey
for å lete etter mer bevis.
Og de fant gull.
De fant lag etter lag med dyre- og menneskespor dypt i fortiden.
Blant dem var frø fra et sjøgress.
Frø som kunne karbondateres.
Og resultatene var forbløffende.
Vi vet at fotsporene var her i tusenvis av år,
i det minste fra 23 000 til 21 000 år.
Jøss.
Oppdagelsen av menneskefotspor i White Sands er et stort fremskritt
i vår forståelse av befolkingen av Amerika.
Vi ser på helt ubestridelige bevis
på at mennesker var til stede i New Mexico dypt i istiden,
så mye som for 23 000 år siden.
Det beviser at lenge før det var mulig å spre seg sørover
i Amerika gjennom den isfrie korridoren, var det allerede mennesker her.
Dette endrer Amerikas historie og endrer verdenshistorien.
Dette er mennesker akkurat som oss,
men mennesker skjult bak tidens slør.
Vår oppgave nå er å lette på det sløret
og gjenopprette den forbindelsen med våre forfedre og den fjerne fortid.
Fotsporene her spesiell betydning for urfolksamfunnene i dette området.
Kim Pasqual-Charlie fra Acoma-bosetningen var konsulent for teamet
på denne banebrytende oppdagelsen.
Fortell om forholdet Acoma har til landet.
Hvor lenge har folket ditt vært her?
Har dere myter og tradisjoner rundt opphavet deres?
Ja. Historien om opphavet vårt begynte et sted i nord.
Ifølge migrasjonshistorien vår som har gått i arv i generasjoner,
bosatte vi oss her og der på vei ned.
Der ble folket mitt boende.
Vi har vært i sørvest i veldig lang tid.
Ja.
For Kim og hennes folk
er disse avtrykkene mer enn arkeologiske nedtegnelser.
Forfedrene dine etterlot seg fotspor.
Du var visst involvert i funnet av noen av dem?
Det er ubeskrivelig.
Vi er her for å se hvor vår forfar en gang gikk på jorden…
…legge hendene mine i barns små fotspor.
Skjønner du? Det blir veldig følelsesladd.
-Skjønner du? -Ja.
Beklager, Graham, men det er bare… Noen ganger får man lyst til å gråte.
-Absolutt. -Skjønner du?
Men når fotsporene er avdekket, vil samme erosjonsprosess som avslørte dem
sakte begynne å viske dem ut.
Disse fotsporene som vitner om ditt folks urtidstilstedeværelse
er også skjøre. De kan lett gå tapt.
Om 50 år vil neste generasjon kanskje ikke kunne se dem.
-Ja. -Men historiene våre vil fortsette.
Men det golde landskapet reiser et spørsmål.
Hvorfor kom alle disse menneskene og dyrene hit?
Husk at Nord-Amerika var annerledes under istiden.
Den nordlige halvdelen var begravd under is.
Og denne delen av New Mexico var veldig annerledes.
Ved første øyekast virker denne ørkenen med busker og sanddyner
nådeløs og utenomjordisk.
Men om vi skrur klokken tilbake til istidens høydepunkt,
var forholdene her annerledes.
På Tularosa-feltet lå en stor innsjø kjent som Otero-sjøen…
…omringet av vegetasjon.
Mammuter, dovendyr og kameler kom til dette vannhullet
for å fråtse i gresset og trærne.
Og som vi nå vet, fulgte mennesker etter dem.
Å fastslå fotsporenes alder var et komplekst vitenskapelig problem.
David og et team med eksperter brukte mer enn et tiår på å samle bevisene.
Men da de publiserte funnene sine i tidsskriftet Science,
var ikke alle reaksjonene positive.
Alt som er så unikt og uvanlig må underbygges av mye vitenskap.
Karbondateringen av frøene ble utfordret.
Men teamet bekreftet resultatene med andre prøver av pollen og sediment
og brakte kritikerne til taushet.
Er dateringen på 23 000 år fortsatt kontroversiell?
Det vil den nok være til vi får en tidsmaskin.
Men ser man forbi alle disse dateringene,
ser man fortsatt et mammutspor
en meter eller halvmeter over menneskespor.
Og det er flere mammutspor under,
så megafauna og folk har vært på denne horisonten i tusenvis av år.
White Sands-oppdagelsen hjelper oss å løse en av forhistoriens største gåter.
Den plutselige utryddelsen av Amerikas megafauna fra istiden
for mellom 13 000 og 11 000 år siden.
Arkeologer mener mennesker jaktet på all megafaunaen
og slaktet dem.
Jeg vet ikke om noen jegere og sankere som ville utryddet matforsyningen.
Så tanken om at mennesker utryddet megafaunaen
har jeg alltid ment virket merkelig.
Sporene her beviser at mennesker og dyr levde samtidig
i minst 10 000 år før de døde ut.
Jeg synes en mye bedre forklaring på utryddelsen av megafaunaen
er den globale katastrofen som fant sted for rundt 12 800-12 900 år siden,
kalt yngre dryas.
Den globale temperaturen sank drastisk,
havnivået steg plutselig,
og verden ble veldig fort et ekstremt vanskelig sted å bo.
Det er en tid vi kaller oldtidens apokalypse.
Nord-Amerika ble hardest rammet,
noe som kan forklare både utryddelsen av megafaunaen
og de store hullene i menneskehistorien her.
Vi må fullstendig endre historien om Amerikas befolking
med tanke på disse nye bevisene.
Arkeologer åpner øyne og sinn
for at mennesker kan ha vært her tidligere.
Dette er bare overflaten av alt som skal læres.
Når folk i sørvest begynner å lete, vil de finne steder som er like gamle.
Så dere har åpnet en dør til fortiden
-som ingen har gått gjennom? -Ja.
Paradigmeskifter skjer ikke umiddelbart.
Samling av bevis motbeviser til slutt et gammelt paradigme
og åpner folks øyne for nye muligheter. Det er det vi nå er vitner til i Amerika.
Det som har blitt oppdaget her er en del av en større historie,
en global historie jeg har undersøkt i over 30 år.
Om vi vil lette hukommelsestapet rundt vår fjerne fortid,
må vi se mye dypere og lenger tilbake
enn vi noensinne har gjort, her i Amerika,
der fortidens tidslinje trekker seg tilbake for hver nye oppdagelse.
Nye oppdagelser…
…som ikke bare følges med på av arkeologer.
Så, Keanu.
-Graham. -La oss snakke om fortiden.
-Ok. -Hvorfor er fortiden viktig for deg?
Jo, altså…
Jeg husker at jeg var nysgjerrig som barn.
Og ettersom jeg har vokst opp,
reises et spørsmål rundt en grunnleggende følelse av:
"Hvem er vi?"
Ja. Det som har drevet meg på dette oppdraget i over 30 år,
er et forsøk på å finne en kilde.
Kilde til hva?
Kilden til hvem vi er.
Og tidslinjen.
Tidslinjen er feil.
Derfor var fotsporene i White Sands så viktige for meg.
Jeg tror 23 000 år bare er begynnelsen.
Vi skal mye lenger tilbake.
Ja. Det tror jeg også.
Vi er på randen av å gjenoppdage så mye av vår tapte fortid.
På en måte er Amerika stedet der den historien utspiller seg.
Det er en spennende tanke.
Jeg tror du er på et oppdrag, Graham,
kanskje for å undervise og skape forståelse.
Problemet med Amerika er
at det er så mye av fortiden vår vi har glemt.
Min rolle har vært å prøve å gjenopprette
noen av de tapte minnene.
Når jeg tenker sånn på fortiden, høres den spennende ut.
Absolutt. For meg dreier fortiden seg om mystikk.
Ikke om hva vi vet, men hva vi ikke vet.
De store delene som ikke er gransket.
Mulighetene som ikke er utforsket.
Ja.
Vi må spesifikt lete etter bevis på steder vi kanskje ikke har lett før.
Under istiden
var nordlige Nord-Amerika en frossen ødemark.
Stedene vi må lete er i tropene.
Nær ekvator.
Steder som var varme, behagelige, nærende, beboelige.
Kanskje en stor region
som man lenge trodde var en arkeologisk ødemark…
…men der forbløffende hemmeligheter om menneskenes fortid nå avsløres.
Dette er Amazonas.
AMAZONAS
Du ser på mer enn seks millioner kvadratkilometer land
som fortsatt er under tett regnskogsløvverk.
Det enorme landområdet er et stort mysterium
i kjernen av menneskehistorien.
Og litt etter litt begynner vi å innse
hvor enormt mysteriet egentlig er.
I flere tiår mente de fleste arkeologer
at Amazonas eneste historiske innbyggere
var små halvnomadiske stammer av jegere og sankere,
som de som ennå lever i regnskogen i dag.
Men jeg mener det synspunktet er feil.
Jeg skal helt vest i Brasil til staten Acre.
Som det meste av Amazonas
var den lenge dekket av en omfangsrik regnskog…
…til store deler av den ble brent ned for å gjøre plass til kveggårder.
Å komme til Amazonas er både spennende og deprimerende.
Mengden land som er ryddet for trær
er en moderne katastrofe uten noen enkel løsning.
Men ryddingen av nye områder har ført til noe ingen forventet.
Jeg er her for å møte dr. Alceu Ranzi,
en paleogeograf som begynte karrieren med å studere dyr fra istiden i Amazonas.
Han vil vise meg bevis på en gåte som forblir uløst.
Berg-og-dal-bane.
Herfra er det umulig å ikke se den pågående ødeleggelsen.
Man ser hvor mye land som er ryddet.
-Så mye. -Ja.
Om 20 år er hele skogen borte.
Men denne ryddingen har åpnet et vindu til en stor gåte.
I 1986 fløy dr. Ranzi over dette området
og så et glimt av noe uventet.
Jeg ankom Rio Branco i et kommersielt jetfly.
Ja.
Jeg satt i vindussetet.
Jeg så ned på omgivelsene sånn.
Og da så jeg en stor sirkel.
Herregud. Hva er dette?
-Og flyet er så raskt. Borte. -Ja.
Forsvant.
Han skjønte det ikke da,
men i løpet av de sekundene hadde dr. Ranzi sett noe
som ifølge våre gamle forestillinger om Amazonas ikke skal eksistere.
-Jøss. -Ja.
Enorme geometriske former, så mye som 300 meter brede,
formet av grøfter og enorme hauger med jord
nå kjent som geoglyfer.
Fantastisk design. Gode Gud.
Fantastisk design. Og så stor.
Og enorm.
Så enorm.
Ja.
-En vakker ting. -Vakker.
Det jeg ser, er en firkant omringet av en oval.
Se. Enda en.
Ja. De er overalt.
Overalt.
Enda en her.
Jøss. Utrolig.
Den perfekte geometrien er bare synlig flere hundre meter opp i lufta.
Likevel ble alt dette på noe vis skapt av mennesker
med føttene godt plantet på bakken.
Dette fremkaller dyp respekt i meg.
Hvordan får de perspektivet til å vite hvordan det vil se ut ovenfra?
En mektig opplevelse.
Jeg har besøkt mange templer, pyramider og hellige steder i verden,
og dette føles veldig spesielt.
Veldig spesielt.
Det rører ved hjertet mitt.
Jeg ser på noe majestetisk.
Som om teppet trekkes tilbake fra Mona Lisa.
Plutselig ser jeg noe jeg ikke visste at var der,
og det hadde enorm følelsesmessig innvirkning.
Som om urtidens folk snakket direkte til meg.
"Se hva vi kunne gjøre. Ikke undervurder oss.
Vi var forskere."
Da du først fortalte arkeologer om dette fenomenet, hva sa de?
Den første var en berømt arkeolog.
Jeg viste henne bildet,
og hun tittet og sa: "Hvor er det? I Amazonas? Det er umulig."
Er det umulig? Se på bildet.
-Hjelp meg. Jeg vet ikke hva dette er. -Ja.
Bevisene er ubestridelige og spredt over et område på størrelse med West-Virginia.
Først trodde man disse haugene var festningsvoller.
Men det fins ingen bevis på krigføring.
Grøftene er innenfor haugene, så de er ikke vollgraver.
Det fins ingen bevis på at de ble brukt som bosetninger.
Det er umulig å ikke spekulere når vi ser på geoglyfene. Hvorfor?
For vi har ingen nedtegnelser fra skaperne
som sier hvorfor de lagde dem. Vi vet ikke.
Hvor mange tror du det er i hele området?
-Tusenvis. -Tusenvis.
-Greit.
Det reiser mange spørsmål.
Hvor gamle er disse geometriske utgravingene?
Er de eldre eller yngre enn regnskogen som lenge skjulte dem?
Hvor stor var arbeidsstyrken som skapte dem til å begynne med?
Hvilken ferdigheter måtte til for å lede arbeidet ordentlig?
Dette er ikke nytt.
Dette er folk som visste hva de gjorde.
De har gjort det mange ganger før.
Skulle gjerne visst hva de tenkte da de lagde disse.
Ja.
Så mye innsats og energi.
Geoglyfeprosjektet er et fengslende mysterium
som mange forskere nå prøver å løse.
På bakken møter vi professor Martti Pärssinen,
en arkeolog og antropolog fra universitetet i Helsinki…
…som har lett etter svar sammen med dr. Ranzi i to tiår.
Dette er åpenbart et enormt fenomen.
Ikke noe lite.
Et fenomen som viser kunnskap om geometri,
og de må ha vært veldig organiserte.
Jeg tror det, for mange av disse er så kompliserte.
Veldig.
Man må planlegge på forhånd hvordan man utfører og organiserer det.
Etter å ha gransket hundrevis av geoglyfer
har Pärssinen funnet et viktig bevis
på hva slags samfunn bygde disse strukturene.
Urgamle veier som forbandt mange av geoglyfene.
Dette området er fullt av veier.
Jegere og sankere bygger ikke veier.
De trenger ikke det.
Det er et behov for et samfunn som tenker på et mye høyere nivå
og har forhold til hverandre.
Så det er et veldig komplekst samfunn.
Har jeg rett, var dette uventet i Amazonas.
Det var en stor overraskelse for oss.
For å finne ut mer om hvem byggerne var,
har Pärssinens team gravd ut områdene rundt geoglyfene,
inkludert denne, kjent som Tequinho.
Si meg hva du arkeologisk sett finner inni utgravingene.
Fra Tequinho fant vi 40 000 keramikkskår.
Disse skårene var rundt 2 000 år gamle.
Selve utgravingene ble datert til å være rundt 2 500 år gamle.
Men keramikken var uventet sofistikert.
-Det meste er av høy kvalitet… -Akkurat.
…og polykrom keramikk.
Så polykrom vil si at keramikken er avansert.
Ja, polykrom keramikk antas å være en del av en sivilisasjon.
Den flerfargede keramikken viste en uventet parallell
med en annen fjern kultur kjent for sin dype kunnskap om geometri.
Oldtidens grekere.
Historikere og arkeologer sier som regel
at grekerne var blant de første som skapte geometri, men det må vi revurdere.
Du har nok rett, for denne geoglyfkulturen levde samtidig
som den greske kulturen hadde sin geometriske periode.
Det at to kulturer så langt fra hverandre lagde geometrisk kunst
og produserte sofistikert keramikk rundt samme tid,
virker mer enn tilfeldig.
Fascinerende at vi ser denne parallelle idéutviklingen
-mellom kulturer som er uforbundet. -Ja.
Jeg antyder ikke at grekerne og Amazonas' kulturer hadde kontakt.
Men kunne begge ha delt en kunnskapsarv fra en langt eldre sivilisasjon?
En som reiste jorden rundt for lenge siden og etterlot spor av visdom overalt?
Arkeologer forklarer dette ved å si:
"Vi har alle samme menneskelige sinn,
så vi kommer til å gjøre de samme tingene."
At de gjorde det samtidig
på vidt atskilte geografiske steder
forklares bare med delt nevrologi.
Det funker bare ikke for meg.
Det er åpenbart at det må ligge noe bak dette.
Sånt dukker ikke bare plutselig opp en kveld.
Hvor langt tilbake kan du spore forhistorien her?
Og fins det bevis på at disse stedene var spesielle
før geoglyfene ble lagd der?
Et godt spørsmål, for vi har gravd opptil en meter,
og etter det forsvant keramikken.
Men så la jeg merke til at kullet fortsatte.
Vi fortsatte nedover
og begynte å ta radiokarbonprøver.
Til slutt fant vi ut at mange av disse stedene
ble etablert allerede for 10 000 år siden.
Herlighet. Jøss, fra dyp fortid.
-Fra dyp fortid, ja. -Fascinerende.
For 10 000 år siden, ikke lenge etter slutten av istiden,
ser det ut til at stedene allerede kan ha vært
svært viktige for folk som besøkte dem.
Det gir et bedre bilde.
På en måte ser vi nå på den siste inkarnasjonen
av et langvarig forhold til landet, et veldig langsiktig prosjekt.
Vi har bevis på en svært organisert, sofistikert ursivilisasjon
som gjør alt man venter av en høyere sivilisasjon.
Denne forskingen er banebrytende
for vår økende forståelse av menneskehistorien.
Vi må revurdere hele vår oppfatning av oldtidens Amazonas
og oldtidens sivilisasjoner. Dette er en av de mest spennende oppdagelsene
som er gjort de siste hundre årene. Den er virkelig spesiell.
Og arbeidet er ikke nær å være over.
Vi vet nå om et fenomen vi ikke visste at fantes for 20 år siden.
Neste spørsmål er hvor mange som fins.
Hvor mange utgravinger fins det?
Hittil har over 1 000 geoglyfer blitt oppdaget bare i Acre-regionen.
Tretten kilometer fra flyplassen
håper Pärssinen på å legge flere til i en uutforsket del av skogen
nær en blottstilt geoglyf kalt Fazenda Cipoal.
Vår forståelse stoppet ved kanten av skogen,
og nå vil vi vite hva som er der.
For å oppdage hva som er under trærne,
er teamet avhengig av teknologi som ser gjennom dem.
LiDAR.
Ved å bruke dette systemet kan vi fjerne vegetasjonen
og se resultatene fra skogbunnen.
På den måten kan vi se topografien nøyaktig.
Med LiDAR kan man se hva som er under løvverket
uten å ødelegge et eneste tre.
Du må ikke rive ned regnskogen eller ødelegge noen ting.
Med på jakten er Fabio De Novaes Filho,
som skal undersøke skogen med sitt dronebaserte LiDAR-system.
Vi skal fly 80 meter over.
LANDMÅLER
Vi kan kanskje ha 100-200 punkter per kvadratmeter.
Det er utmerket.
Topografien blir veldig presis.
Apparatet avfyrer laserstråler ned blant løvbladene
og påviser endringer i høyde.
Dataene brukes så til å lage et 3D-kart av landskapet
som avslører avvik.
Disse dronene vil endre arkeologien.
Mens temaet ser hva som kan være skjult under løvverket,
undersøker jeg noe annet.
Hvorfor ble geoglyfene bygd i utgangspunktet?
Arkelogiske utgravinger tilbyr ingen forklaring på hvorfor de ble lagd.
Men urfolket i området har kunnskap og minner
som belyser viktigheten og betydningen av disse bemerkelsesverdige utgravingene.
Jeg har kommet til geoglyfen kjent som Jaco Sá for å møte en oppsynsmann.
Antônio Apurinã er av apurinã-folket og jobber i FUNAI,
Brasils nasjonale byrå for urfolk.
Apurinãene er et folk
hvis opphav er nært knyttet til naturen, til jorden.
Hva mener apurinãene om disse strukturene?
Hva føler dere?
Jeg står på et sted…
…som jeg har stor respekt for.
For oss er det et hellig sted.
Det ble ikke lagd for krig. Det ble ikke lagd for forsvar.
Det ble lagd for å uttrykke noe kulturelt.
Om formene ikke har noen praktisk funksjon,
antyder en sånn innsats for å lage dem et høyere formål.
Kanskje det fins en ledetråd i apurinãenes tradisjoner.
Vi ser på dette
som om det var en apurinã-sirkel
der de danser og hyller en avdød høvding, en sjaman,
en viktig person fra landsbyen som har dødd.
Vi ser det som et sted som tar imot oss
når vi har forlatt den fysiske verdenen.
Dette er et syn som fremholdes sterkt blant urfolk
overalt i Amazonas fremdeles.
At sjelen drar på en reise etter døden
til et liv etter døden.
Det er en idé som fins overalt i verden,
og bygninger ble reist for å hjelpe sjelen på dens reise etter døden.
La oss bruke pyramidene som eksempel.
Jeg vet ikke om en eneste pyramidestruktur i verden som ikke er forbundet
med tanken om død og sjelens liv etter døden.
Dette er særlig tydelig i gamle egyptiske pyramider,
men det er like tydelig i pyramidene i Amerika og Mexico.
Så det er interessant å lære av Antônio
at geoglyfene kan ha tjent et lignende formål
for folket som først lagde dem for tusenvis av år siden.
Tilbake på flyplassen er det på tide å finne ut om LiDAR-målingen vår
har oppdaget enda flere hellige steder under løvverket.
Fabio, fortell oss hva du fant.
Vi undersøkte stedet med LiDAR.
Ser du trærne?
Ja.
Og nå…
Jøss. Utrolig.
Jøss.
Tekst: Kristján J. K. Steinarsson